Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 364/424/17

провадження № 61-32673св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року, ухвалене у складі судді Ткаченка О. В., та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (ТОВ «Авто Просто») про визнання недійсними пунктів додатку до угоди та встановлення права на оплату автомобіля в межах його вартості.

Позовна заява мотивована тим, що 03 грудня 2011 року між ним та

ТОВ «Авто Просто» було укладено угоду № 383049 про покупку автомобіля KIA RIO вартістю 125 600 грн та додатки № 1, № 2, № 3. Позивач вважав, що купує автомобіль з розстрочкою платежу, оскільки продавець-консультант ТОВ «Авто Просто» запевнив його, що угода цілком законна і вигідна для нього, при цьому оминав гостре питання постійного росту ціни на автомобіль.

Після отримання автомобіля позивач продовжує виплачувати його вартість, і з кожним місяцем ця сума зростає, тому він вважає, що угода з відповідачем була укладена під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, позивач отримав не чітку та неправдиву інформацію стосовно оспорюваної угоди, дії відповідача є забороненими та підпадають під дію статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в угоді відбулася фактична підміна поняття «ціна автомобіля» на «поточна ціна автомобіля», що унеможливило сплату фіксованого щомісячного платежу за автомобіль. Угода містить несправедливі умови, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків на шкоду споживачеві, а крім того в угоді не встановлений строк, після якого вона припиняє свою дію.

На думку позивача, підвищення ціни автомобіля після його придбання, є порушенням прав споживача.

За таких обставин просив суд визнати недійсними пункти 2.1 та 2.2

статті 2 ІІ розділу додатку № 2 до угоди № 383049 від 03 грудня

2011 року та визнати право за позивачем здійснювати оплату за автомобіль в межах його вартості на момент отримання 10 серпня

2012 року в сумі 125 600 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 31 травня

2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів порушення його прав під час укладання спірної угоди, оскільки умови угоди не суперечать вимогам цивільного законодавства та звичаям ділового обороту.

Суд першої інстанції зазначив, що укладена між сторонами угода не містить несправедливих умов, в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», які б свідчили про порушення прав позивача, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Володарського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що судом повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, надана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарг

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Володарського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року і передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи № 364/424/17 з Володарського районного суду Київської області.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня

2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

12 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 364/424/17 передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій того, що угода укладена між сторонами містить умову, яка надає право відповідачу змінювати ціну автомобіля в односторонньому порядку, що є несправедливим, оскільки розмір кожного платежу визначається на час оплати і залежить від поточної ціни автомобіля, дійсної на момент оплати.

На думку заявника, договір укладений між сторонами порушує принцип добросовісності та наслідком його укладення є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Вказував, що на момент укладення спірної угоди відповідач не роз`ясняв, що не продає автомобілі, а надає послуги з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Вважає, що відповідачем не повно викладено інформацію стосовно надання послуг, що є порушенням

статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вважав, що при укладанні спірної угоди, відповідач допустивши нечесну підприємницьку практику, не надав йому необхідну, доступну та достовірну інформацію про предмет угоди та строки її виконання. В угоді використовуються неконкретизовані поняття (підміна понять) внаслідок чого його було введено в оману щодо товару, умов та строків отримання бажаного автомобіля, чим порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У запереченні на касаційну скаргу представник ТОВ «Авто Просто» - Онищенко О. А. вказував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи не спростовують законних та обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій про відсутність ознак несправедливості укладеного сторонами договору і не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 03 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» було укладено угоду № 383049 про покупку автомобіля KIA RIO вартістю 125 600 грн та додатки до цієї угоди.

Згідно зі статтею 1 угоди її предметом є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля.

Угода укладається шляхом підписання сторонами угоди, Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невід`ємними частинами угоди.

Суди встановили, що сторони підписали Додаток № 1 та Додаток № 2 до угоди № 383049, Правила функціонування системи придбання в групах АвтоТак, відповідно до яких предметом угоди є надання позивачу послуг через систему придбання у групах АвтоТак автомобіля марки KIA RIO.

Крім того суди встановили, що 10 серпня 2012 року ОСОБА_1 отримав автомобіль марки KIA RIO вартістю 125 600 грн. В цей же день між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в заставу

ТОВ «Авто Просто» автомобіль KIA RIO вартістю 125 600 грн.

ОСОБА_1 у передбаченому угодою порядку із заявою про розірвання Угоди в семиденний термін до ТОВ «Авто Просто» не звертався.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на момент ухвалення рішень судами попередніх інстанцій рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочини, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин вважається правомірним не лише тоді, коли не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в частинах один - три, п`ять, шість

статті 203 ЦК України.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Відповідно до положень, закріплених у частині першій, пункту 7

частинах третій, шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність передбачених статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підстав для визнання умов договору щодо поточної ціни автомобіля та щомісячних внесків несправедливими, оскільки в угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля, тому вважали, що позовні вимоги необґрунтовані. Крім того, сплачені чисті внески перерахунку (у зв`язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім`я споживач зобов`язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної оплати 100 % від ціни автомобіля.

Отже, угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві у рамках укладеної угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару.

Згідно зі статтею 7 угоди остання набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами й діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань передбачених угодою.

Зі змісту угоди вбачається, що позивач поставив свій підпис поряд із текстом наступного змісту: «учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів угоду та всі додатки до неї, що засвідчує своїм підписом».

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для класифікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності, по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові

№ 6-40цс13 від 11 вересня 2013 року.

Ураховуючи викладене, судами попередніх інстанцій було правильно встановлено, що угода № 383049 від 03 грудня 2011 року між

ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» не порушує статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18) у подібних правовідносинах не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог фізичної особи до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживача шляхом визнання недійсними умов договору.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у розглядуваній справі, суди правильно визначили характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, встановили обставини справи та ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про несправедливість оскаржуваних умов договору у зв`язку з тим, що розмір кожного платежу визначається на час проведення оплати і залежить від поточної ціни автомобіля, дійсної на момент оплати відхиляються касаційним судом, оскільки саме такі умови були погоджені сторонами при укладенні договору, і вони є зрозумілими. За змістом таких умов поточна ціна автомобіля, є змінною величиною, яка може змінюватись, як у бік збільшення, так і у бік зменшення.

Визначення розміру щомісячних платежів у прив`язці до поточної ціни автомобіля, отриманого позивачем, а не у прив`язці до інших чинників, наприклад зміни курсу валют, підвищення облікової ставки НБУ, рівня інфляції, які також можуть впливати на вартість товарів та послуг на ринку, не можна вважати несправедливими умовами договору.

Посилання заявника на ненадання йому в момент укладення угоди необхідної інформації та ведення відповідачем нечесної підприємницької практики є аналогічними доводам позовної заяви та апеляційної скарги, яким суди попередніх інстанцій дали належну оцінку і обґрунтовано їх спростували.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення позовних вимог та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 31 травня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 липня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович