Єдиний унікальний номер: 448/859/18
Провадження № 2/448/80/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03.01.2019 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Торської І.В.,

за участю секретаря Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Мостиська державна нотаріальна контора і державний нотаріус Городоцького нотаріального округу Шаравара Валентини Василівни, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання права власності на спадкове майно,

учасники процесу:

-позивач - ОСОБА_1;

- відповідач - ОСОБА_2

- представник відповідача - ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

20.06.2018р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, яка до дня смерті проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1. Вказує, що після смерті останньої відкрилась спадщина на спірний житловий будинок і право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Макунівське» розміром 2,49га на умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі.

Зазначає, що спадкодавець ОСОБА_5 за свого життя розпорядилась всім своїм майном на випадок смерті, зокрема склала заповіт на ім'я сестри позивача (дочки) ОСОБА_6. Вказує, що на час смерті матері була пенсіонеркою, а тому мала право на обов'язкову частку в спадщині, у зв'язку з чим звернулась в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва на спадщину на обов'язкову частку.

Стверджує, що через стан здоров'я одразу не завершила процедури оформлення спадщини після смерті матері. Крім цього у неї були відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно, зокрема вказує, що змушена була виготовити новий сертифікат на право на земельну частку (пай), технічний паспорт на спірний будинок.

Вказала, що державним нотаріусом їй 22.05.2017р. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі ст.535 ЦК України в редакції 1963 року, зокрема право на 1/3 частину від спадкового майна - право на земельну частку (пай).

В кінці 2017року, вона дізналася про те, що її племінниця (відповідач) ОСОБА_2 подала заяву на приватизацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, та подала документи, які засвідчують її право власності на спірний житловий будинок.

Вважає, що відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері (сестри позивача) ОСОБА_6 на спірне спадкове майно незаконно, так як нотаріусом не враховано того факту, що вона (позивач) мала право на обов'язкову частку в цьому спадковому майні після смерті матері ОСОБА_5

Зазначила, також що спірне майно відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», головою і останнім членом якого була її матір ОСОБА_5, а тому після її смерті даний житловий будинок спадкується на загальних підставах.

З огляду на наведене просить суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом видане 29.08.2016р. державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Шаравара В.В., за яким ОСОБА_2 успадкувала спірний житловий будинок після смерті ОСОБА_6; скасувати державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок; визнати за нею (позивачкою) право власності на 1/3 частину спірного будинку в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 підтримано вимоги, з підстав наведених в позовній вимозі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та просять у задоволенні позову відмовити. Обґрунтовують це тим, що спадкодавцю ОСОБА_6 (сестрі позивача) спірне майно належало на підставі свідоцтва про право власності, а не свідоцтва про право на спадщину після смерті матері (бабусі відповідача) ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Вказують, що дане право власності було зареєстроване і правомірність набуття права власності за ОСОБА_6 ніким не оскаржувалось та не скасоване. Зазначають, що ОСОБА_6 була законною власницею цілого спірного будинку, а відтак відповідач у передбачений законом спосіб набула право власності на такий в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6

Стверджують, що для оскарження правомірності набуття права власності на будинок ОСОБА_6 сплив строк позовної давності. Крім того, зазначають, що позивачкою не правильно визначено обов'язкову частку у спадщині, оскільки спадкодавець ОСОБА_5 мала четверо дітей і відповідно обов'язкова частка з 2/3 становить 1/4, а не 1/3 як зазначає позивач.

Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори та третя особа державний нотаріус Городоцького нотаріального округу Шаравара В.В. (в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори) в судове засідання не з'явилися, проте надіслали заяву-повідомлення від 25.09.2018р. та копії сторінок спадкової справи №130/01, заведеної після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а також копії сторінок спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 Просили слухати дану справу у їх (представників) відсутності.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_5.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_5 померла у 2001 році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року.

Так, Спадкодавець ОСОБА_5 за життя розпорядилася усім своїм майном, склавши 11.12.1996р. заповіт на ім'я своєї дочки ОСОБА_6 (сестри позивача, матері відповідача по справі). ОСОБА_6 є єдиним спадкоємцем за заповітом даної спадщини, а позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем, яка у відповідності до вимог ст.535 ЦК Української РСР 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), має право на обов'язкову частку у спадщині.

Статтею 535 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Як вбачається із копій сторінок спадкової справи №130/01, заведеної після смерті ОСОБА_5, спадкоємці ОСОБА_6 та ОСОБА_1 прийняли спадщину, так як у встановлені законом строки звернулися в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця (матері) ОСОБА_5 Інші спадкоємці у відповідності до вимог ст.549 ЦК Української РСР 1963 року не вчинили жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини.

Також в судовому засіданні встановлено і підтверджено сторонами, що у спадкодавця ОСОБА_5 було четверо дітей - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 (які у відповідності до вимог ст.529 даного кодексу вважаються спадкоємцями першої черги спадкування за законом), отже обов'язкова частка позивача у спадщині становить, - 3/8 (1/4:2/3) частка у спадковому майні спадкодавця ОСОБА_5, а не 1/3 як покликається позивач.

ІНФОРМАЦІЯ_5 відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_6, до складу якої входить і право власності на спірне спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1, яке належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 17.06.2002р. серії НОМЕР_1, яке видане на підставі рішення Маломокрянської сільської ради Мостиського району Львівської області №5 від 26.02.2002р.

Спадкодавець ОСОБА_6 за життя розпорядилася усім своїм майном, склавши 16.09.2011р. заповіт на ім'я своєї дочки (відповідача) ОСОБА_2, яка у встановлений законом строк прийняла спадщину та отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом 29.04.2016р. на спірне майно, що підтверджується копіями сторінок із спадкової справи №522/2013, заведеної після смерті ОСОБА_6

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане не мала права на спадкування.

В абз. 3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

З урахуванням зазначених норм закону, вимога про визнання недійсним та скасування Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.04.2016р., виданого державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Шаравара В.В., за яким ОСОБА_2 успадкувала спірний житловий будинок після смерті ОСОБА_6, - не підлягає задоволенню, оскільки таке видано на правових підставах, так як належало спадкодавцю на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 17.06.2002р. серії НОМЕР_1, яке видане на підставі рішення Маломокрянської сільської ради Мостиського району Львівської області №5 від 26.02.2002р. Оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за заповітом видавалося на ім'я спадкоємця на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке не було визнано недійсним); набуття права власності та здійснення державної реєстрації спірного майна матір'ю відповідача ОСОБА_6 ніким не оспорювалось і ніким не скасовано, та не є предметом розгляду даної цивільної справи. Оскільки вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок та визнання за нею (позивачкою) право власності на 1/3 частину спірного будинку в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є похідними від первинної вимоги про скасування Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то такі також не підлягають задоволенню.

Що стосується заявленої представником позивача вимоги про застосування строку позовної давності до вимоги щодо правомірності набуття права власності на будинок ОСОБА_6, суд вважає за необхідне роз'яснити наступне. Позовна давність починає перебіг лише після порушення суб'єктивного цивільного права. Саме за його захистом і звертається особа до суду. Але порушення права і пов'язаний з цим фактом строк давності можуть мати місце тоді, коли право дійсно належить позивачеві, воно порушене та порушення вчинив відповідач, протилежному разі позов можна вважати безпідставним незалежно від терміну його подання. Оскільки в даному судовому провадженні не здійснювалось дослідження правомірності набуття права власності на спірний будинок ОСОБА_6, згідно рішення Маломокрянської сільської ради Мостиського району Львівської області №5 від 26.02.2002р., то судом не може розглядатися питання про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропущенням строку позовної давності.

Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин неправомірності набуття відповідачем права власності на спірне майно, а тому суд відмовляє в задоволенні позову.

Судовий збір, сплачений позивачем при подані позову до суду, в силу ст.141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268,279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Мостиська державна нотаріальна контора і державний нотаріус Городоцького нотаріального округу Шаравара Валентини Василівни, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право власності на житловий будинок, визнання права власності на спадкове майно, - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем - ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителька АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий 15.09.1998р. Яворівським РВ УМВС України у Львівській області.

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 25.12.2007р. Мостиським РВ УМВС України у Львівській області, жителька АДРЕСА_4.

Третя особа: - Мостиська державна нотаріальна контора (місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, ідентифікаційний код - 02899453).

Третя особа: - державний нотаріус Городоцького нотаріального округу Шаравара Валентина Василівна (місцезнаходження: АДРЕСА_5).

Повний текст рішення складено 11.01.2019року

Суддя І.В.Торська

Рішення набрало законної сили

«___»___________ 20 р.

Суддя І.В.Торська