Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 466/808/14-ц

провадження № 61-25794св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця»,

відповідачі: Брюховицька селищна рада, ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- відділ Держземагенства у м. Львові,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В., від 03 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , Брюховицької селищної ради м. Львова про визнання незаконним та скасування пункту 1.9 рішення Брюховицької селищної ради

від 20 жовтня 2005 року № 521 «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт Брюховичі» щодо передачі ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 0632 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1 , скасування державного акту на право власності на земельну ділянку від 20 березня 2006 року серії ЯГ № 058635 та державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог ДТГО «Львівська залізниця» зазначило, що оскаржуване рішення Брюховицької селищної ради суперечить чинному законодавству та порушує право позивача на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху.

При цьому із ДТГО «Львівська залізниця» не погоджувались ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та позивачем не надавалось погодження на вилучення даної земельної ділянки. Таким чином Брюховицька селищна рада прийняла, в порушення вимог пункту «б» частини четвертої

статті 84 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), незаконне рішення, яким передала у власність ОСОБА_1 частину земель залізниці, в свою чергу на підставі вказаного рішення було незаконно видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено незаконність пункту 1.9. рішення Брюховицької селищної ради № 521 від 20 жовтня 2005 року щодо передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0, 0632 га для ведення індивідуального садівництва на АДРЕСА_1. Підстав для скасування цього рішення та державного акту серії ЯГ № 058635 від 20 березня 2006 року на право власності на земельну ділянку площею 0, 0632 га для ведення індивідуального садівництва на

АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 судом не встановлено.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано нечинним пункт 1.9 рішення 16-ої сесії Брюховицької селищної ради 24 скликання за № 521

від 20 жовтня 2005 року про затвердження технічної документації для видачі державного акту на право власності на землю і безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0, 0632 га для ведення індивідуального садівництва по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ; визнано недійсним державний акт серії ЯГ № 058635 на право приватної власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення 16-ої сесії Брюховицької селищної ради 24 скликання за № 521 від 20 жовтня

2005 року площею 0, 0632 га в АДРЕСА_1 для ведення садівництва.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, апеляційний суд виходив з того, що із 1962 року смуга відведення шириною 40 метрів перебуває у правомірному користуванні позивача по справі, і, що оскаржуваним рішенням селищної ради за відсутності підстав та умов, визначених статтями 140-149 ЗК України фактично припинено право користування позивача земельною ділянкою і передано у власність

ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року залишено без змін.

Суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд, скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці 1962 року, зокрема що з 1962 року смуга відведення шириною 40 метрів перебуває у правомірному користуванні позивача, дійшов обґрунтованого висновку про порушення пунктом 1.9 рішення Брюховицької селищної ради від 20 жовтня 2005 року № 521 «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт Брюховичі» прав ДТГО «Львівська залізниця». При розгляді справи апеляційним судом дотримано вимоги закону.

Короткий зміст заяви про перегляд рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Апеляційного суду Львівської області із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року у зв`язку із нововиявленими обставинами.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 12 лютого 2015 року (день ухвалення рішення апеляційним судом) існували наступні обставини, які не були відомі ні суду, ні заявнику:

- рішенням виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих № 1001 від 27 жовтня 1962 року скасовано рішення цієї ж ради № 612 від 03 липня

1962 року, яким було затверджено план смуги відводу лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від 1962 року;

- план смуги відводу лінії Рудно - Підбірці Львівської залізниці від 1962 року є тільки проектною документацією, яка не була ні затверджена уповноваженим органом у встановленому законом порядку, ні реалізована залізницею;

- стверджувана позивачем по справі та фактично погоджена судом площа землекористування Львівської залізниці в смт. Брюховичі по смузі відводу лінії Рудно-Підбірці в розмірі 18, 75 га не відповідає площі земельної ділянки, зображеної на плані смуги відводу від 1962 року, яка становить 46, 57 га, тобто площа згідно плану відводу більша в три рази аніж та ділянка, яку зараз використовує та бажає оформити у постійне користування позивач;

- враховуючи суттєво меншу площу належної Львівській залізниці земельної ділянки по смузі відводу лінії Рудно-Підбірці ніж це визначено планом смуги від 1962 року, межі землекористування позивача не можуть визначатися цим планом;

- відомості про відведення (надання) Львівській залізниці земельної ділянки в смт. Брюховичі згідно плану смуги відводу від 1962 року не були внесені в земельно-облікові документи району, згідно діючого на той час порядку;

- беручи до уваги площу землекористування Львівської залізниці - 18, 75 га та довжину колії - 6 256 м, картографічні матеріали, визначена спеціалістом - землевпорядником ширина смуги відводу становить 29, 97 метрів, тобто не більше ніж 15 метрів в один бік від осі колії;

- належна їй земельна ділянка не входить до складу землекористування Львівської залізниці в смт. Брюховичі по смузі відводу лінії Рудно-Підбірці;

- спірна земельна ділянка на момент винесення органом місцевого самоврядування оскаржуваного рішення не належала до земель державної форми власності та не входила до складу земель залізничного транспорту.

Звертала увагу на те, що ДТГО «Львівська залізниця» було відомо про зазначені обставини. Крім того, на думку заявника, оскільки вказані в заяві обставини встановлені судовим рішенням у справі за участі

ПАТ «Українська залізниця» та Брюховицької селищної ради, то в силу приписів частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року вони не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Просила переглянути рішення Апеляційного суду Львівської області

від 12 лютого 2015 року та прийняти нове рішення, яким апеляційну скаргу

ДТГО «Львівська залізниця» відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2014 року залишити без змін.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції за результатами розгляду заяви

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції виходив із того, що наведені заявником підстави не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 361 ЦПК України 2004 року. Заявник не навела суду істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі їй на час розгляду справи Апеляційним судом Львівської області.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду, переглянути та скасувати рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 лютого

2015 року, ухваливши нове рішення, яким апеляційну скаргу ДТГО відхилити, залишивши в силі рішення Шевченківського районного суду м. Львова

від 16 вересня 2014 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 і витребувано матеріали цивільної справи № 466/808/14-ц з місцевого суду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 466/808/14-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що при постановлені ухвали від 03 жовтня 2017 року Апеляційним судом Львівської області судом не було всебічно повно та об`єктивно досліджено обставини, які мають істотне значення для справи, а висновки суду апеляційної інстанції є передчасними.

Доводи заяви про перегляд рішення суду за нововиявленим обставинами полягали зокрема у тому, що план смуги відводу без відповідного рішення про його затвердження не має юридичної сили.

Заявник вважає, що надані нею докази безспірно доводять скасування рішення виконкому № 612 від 03 липня 1962 року, незатвердження у встановленому законом порядку плану смуги відводу від 1962 року, невнесення позивачем змін у земельно-облікові дані на земельну ділянку площею 46, 42 га, відсутність в Державному земельному кадастрі відомостей про реєстрацію будь-яких прав залізниці на земельну ділянку зазначеної площі, помилкове прийняття судом поданих залізницею недостовірних відомостей про площу та межі спірної ділянки, що є нововиявленими обставинами щодо рішення Апеляційного суду Львівської області

від 12 лютого 2015 року по справі № 466/808/14.

Апеляційним судом не проаналізовано доводи її заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставина та не наведено мотиви їх відхилення..

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи було грубо порушено зокрема статті 1, 2, 3, 5, 10, 57, 58, 59, 60, 160, 213, 214, 215, 361, 365 ЦПК

України 2004 року, статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 361 ЦПК України 2004 року рішення або ухвала суду, яким закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Підставою для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частина друга статті 361 ЦПК України 2004 року).

Необхідними умовами оцінки як нововиявлених обставин, визначеними у пункті 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони мали існувати на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PОNОMARYОV v. UKRAINE, № 3236/03,

§ 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ,

від 18 листопада 2004 року).

Розглядаючи заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанцій встановив, що обставини прийняття Брюховицькою селищною радою рішення від 20 жовтня 2005 року № 521 «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в

смт Брюховичі», в тому числі про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 0632 га для ведення садівництва по АДРЕСА_1 та правомірність користування нею ДТГО «Львівська залізниця» перевірялися та досліджувалися апеляційним судом на підставі доказів наданих сторонами та наявних у матеріалах справи.

При цьому апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що при ухваленні рішення від 12 лютого 2015 року судом враховано те, що площа землекористування відповідача в смт. Брюховичі по смузі відводу лінії Рудно - Підбірці складає 18, 75 га та в смузі відведення залізниці перебуває в тому числі земельна ділянка, державний акт про право власності на яку видано ОСОБА_1 .

Крім того апеляційний суд дійшов висновку, що не може вважатись нововиявленою обставиною наявність рішення виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих № 1001 від 27 жовтня 1962 року, яким скасовано рішення цієї ж ради № 612 від 03 липня 1962 року, внаслідок чого площа землекористування Львівської залізниці в смт. Брюховичі по смузі відводу лінії Рудно - Підбірці збільшилась з 18,75 га до 46, 57 га, оскільки така площа судом при ухваленні рішення не враховувалась.

ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів які б спростовували, що спірна земельна ділянка входить до смуги відводу Львівської залізниці та не спростовано правомірність користування позивачем земельною ділянкою згідно Плану смуги відводу лінії Рудно - Підбірці Львівської залізниці від 1962 року, розробленого проектною організацією Дорпроект Південно-західної залізничної дороги СРСР-МПС.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що надані заявником документи фактично є новими доказами у справі, а обставини, які встановлені ними та на які посилається заявник, не можуть вважатися нововиявленими обставинами.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції - без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович