ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7863/19 Справа № 215/581/19 Суддя у 1-й інстанції - Науменко Я. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»», Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2019 року, ухваленого суддею Науменко Я.О. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 17 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» (надалі - ТОВ«Шляхпостач КР»), Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ«ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з травня 1982 по грудень 2009 р. працював у ПрАТ «ПівнГЗК», а в період з грудня 2009 по липень 2014 р. працював електромонтером ТОВ «Шляхпостач КР» в кар`єрі на відвалах Ганнівського кар`єру виконував роботи з монтажу, демонтажу, ремонту, технічного обслуговування елементів конструкцій контактної мережі залізничного транспорту. Підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Загальний стаж роботи складає більше 32 роки. У 2014 року виявлено професійне захворювання хронічне обструктивне захворювання легень. Висновком МСЕК від 28.10.2014 р. встановлено 20% втрати професійної працездатності. В зв`язку з професійними захворюваннями змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Просить стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я з ТОВ «Шляхпостач КР» 14865 грн., з ПрАТ «ПівнГЗК» 89460 грн..

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків з ТОВ «Шляхпостач КР» 6500 грн., та з ПрАТ «ПівнГЗК» 18500 грн., без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів. Стягнуто з кожного із відповідачів на користь держави витрати судового збору по 768,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Гузєв І.Г. посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, просить рішення змінити та збільшити розмір моральної шкоджи до заявленого в позовних вимогах. Вважає визначений судом розмір моральної шкоди, значно заниженим, таким, що не відповідає стражданням позивача та принципу розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати професійної працездатності.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «ПівнГЗК» просить апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів заподіяння моральної шкоди та тяжкості страждань, а також вини підприємства. Зауважує, що Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання встановлена лише вина ТОВ «Шляхпостач КР».

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, наданого ПрАТ «ПівнГЗК» відзиву, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці позивач ОСОБА_1 з 20.05.1982 р. по 21.12.2009 р. працював у ПрАТ «ПівнГЗК» слюсарем з ремонту рухомого складу (локомотивів), електромонтером лінійником з монтажу повітряних ліній високої напруги та контактної мережі, електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, електромонтером контактної мережі в кар`єрі і на відвалах. З 22.12.2009 р. по 02.10.2014 працював у ТОВ «Шляхпостач КР» електромонтером контактної мережі, зайнятим на роботах у кар`єрі та на відвалах виробничої дільниці служби з ремонту та експлуатації контактної мережі Ганнівського кар`єру. Звільнений 03.10.2014 р. за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 31-46).

Висновком Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1 за період роботи з 20.06.1982 по 03.10.2014 - електромонтером контактної мережі, зайнятим на роботах у кар`єрі та на відвалах, на виробничій дільниці служби ремонту та експлуатації контактної мережі в залізничному цеху з обслуговування об`єктів ТОВ «Шляхпостач КР» та електромонтером контактної мережі, зайнятим на роботах в кар`єрі та на відвалах, на виробничій дільниці служби з ремонту та експлуатації контактної мережі, слюсарем з ремонту рухомого складу в залізничному цеху управління залізничного транспорт ВАТ «ПівнГЗК», за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.47-51).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу про наявність професійного характеру захворювання №1281 від 31.07.2014 р. ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії). ЛН першого-другого ступеня. Захворювання професійне (а.с.16-17).

Висновком МСЕК серії 12 ААА №000766 від 28.10.2014 р. позивачу первинно встановлено 20% втрати працездатності по професійному захворюванню ХОЗЛ з 29 вересня 2014 р. до 01 жовтня 2015 року (а.с. 9,18).

Довідкою МСЕК серії 12 ААА №014710 від 22.09.2015 р. позивачу повторно встановлено 25% втрати працездатності по професійному захворюванню ХОЗЛ з 22 вересня 2015 р. безстроково. (а.с. 10-11).

Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення у ОСОБА_1 хронічного професійного захворювання від 11.09.2014 р. причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці електромонтера контактної мережі, зайнятого в кар`єрі та на відвалах, за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проведені на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці ТОВ «ПРОЕКТНО-ДІАГНОСТИЧНИЙ ЦЕНТР» в 2010 році). Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/мз: з вмістом кристалічного діоксиду кремнію (SіО2) у пилу від 10% до 70% - 5,4 при гранично допустимій до 2,0 (а.с.14).

Відповідно до наданих позивачем виписних епікризів та довідок медичних закладів, він тривалий час знаходився на лікуванні з приводу отриманого професійного захворювання (а. с. 19-30).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачами, через отримане професійне та втрату працездатності, пропорційно відпрацьованому часу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим, проте не може повністю погодитися із визначеним судом розміром компенсації шкоди.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з п.16 акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання від 11 вересня 2014 року, причиною професійного захворювання ОСОБА_1 є працюючи електромонтером контактної мережі, зайнятого на роботах в кар`єрі та на відвалах Ганнівського кар`єру, виконував роботи з монтажу, демонтажу, ремонту, технічного обслуговування елементів конструкцій контактної мережі залізничного транспорту. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, важких режимів роботи в кар`єрі та на відвалах, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Також згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 31.07.2014 протокол №1281 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 05.1982-12.2009 - слюсар з ремонту рухомого складу (локомотивів), електромонтер лінійник з монтажу повітряних ліній високої напруги та контактної мережі, електрослюсар черговий та з ремонту устаткування, електромонтер контактної мережі в кар`єрі і на відвалах, ПівнГЗК (а.с. 13-14).

Отже, як роботодавець ПрАТ "ПівнГЗК", так і ТОВ «Шляхпостач КР» під час роботи позивача на цих підприємствах допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Даний факт спростовує заперечення ПрАТ "ПівнГЗК" у відзиву на апеляційну скаргу про відсутність шкідливих факторів виробничого середовища, як складової виникнення у позивача професійного захворювання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини обох відповідача, якими не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено порушення відповідачами законодавства про охорону праці та перевищення нормативів концентрації шкідливих факторів виробничого середовища на робочому місці позивача.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманим професійним захворюванням встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлена нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність постійно наявна задишка, кашель, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, є дещо заниженим, визначений без повного урахування роз`яснень, наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин, у зв`язку із чим доводи представника позивача, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер отриманого професійного захворювання, тривалість роботи на кожному підприємстві відповідачів в умовах впливу шкідливих факторів, у ПрАТ «ПівнГЗК» більше 27 років, у ТОВ «Шляхпостач КР» 4 роки 6 міс, відсоток втрати професійної працездатності в розмірі вперше 20%, та подальше погіршення стану здоров`я та збільшення втрати працездатності до 25%, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, вважає що визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди слід змінити та збільшити стягнутий з ТОВ «Шляхпостач КР» з 6500 грн. до 14000 грн., а стягнутий з ПрАТ «ПівнГЗК» з 18500 грн. до 40000 грн., що відповідно положення п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1,3 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2019 року, змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_1 з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» збільшивши його з 18500 грн. до 40000 грн., та з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР»збільшивши його з 6500 грн. до 14000 грн., без утримання податків та обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: