ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

14 травня 2019 року

м. Харків

справа F 635/814/18

провадження F 22ц/818/2218/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого F Пилипчук Н.П.,

суддів F Кругової С.С., Бровченка І.О.,

Учасники справи:

Позивач F ПАТ КБ «Приватбанк»,

Відповідач F ОСОБА_1,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовною заявою Акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» в особі представника ОСОБА_3, на рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 січня 2019 року, ухвалене суддею Токарєвою Н.М., повний текст якого складено 08 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

07 лютого 2018 року Акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «Приватбанк» звернувся до суду до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 21.07.2011 в сумі 105859,72грн., судового збору в розмірі 1762,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.07.2011, відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі, що встановлений «Тарифами Банку». У порушення зазначених вимог відповідач зобовFязання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 30.09.2017 відповідач має заборгованість у розмірі 105859,72грн., яка складається з наступного: 5965,74грн. F заборгованість за кредитом; 97161,86грн. F заборгованість по процентам за користування кредитом; 273,12грн. F заборгованість за пенею та комісією.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням Акціонерне товариство «ОСОБА_2 банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати.

На думку апелянта, судом неповно, не всебічно та не обFєктивно досліджено обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Також вважає, що судом порушено порядок, встановлений для вирішення питання, допущено однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішення, фактичним обставинам справи. А також допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності. Зазначає, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є невідFємною частиною кредитного договору, щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі F зі спливом останнього місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Крім того, зазначає, що Акціонерне товариство «ОСОБА_2 банк «Приватбанк» звернулось до суду у січні 2018 року, згідно поштового реєстру, тобто в межах строків позовної давності.

На думку апелянта, зазначені факти судом не досліджені та залишені поза увагою. Судом не зFясовано строк дії картки відповідача, відтак суд передчасно дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.07.2011 року, відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі, що встановлений «Тарифами Банку», на його імFя було відкрито картковий рахунок F 466737, зі строком внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

За умовами кредитного договору відповідач зобовFязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник ОСОБА_1 зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, винагородою та інших витрат, в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а саме щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж).

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 вищевказані грошові кошти.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В порушення умов договору відповідач зобовFязання за договором F б/н від 21.07.2011 року належним чином не виконує, в звFязку з чим станом на 30.09.2017 року має заборгованість у розмірі 105 859,72 грн.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст.530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено уст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу(ч. 2ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вказаний договір було укладено шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання, де вказано, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

За загальними правилами, що випливають з положень ст. ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625, ЦК України, цивільні права та обов'язки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобов'язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов'язання, стягнення неустойки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т.ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 634 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із розрахунків позивача (а.с. 7-9), крім іншого вбачається порядок нарахування заборгованості, дати та суми погашення відсотків, тіла кредиту, комісії та пені, тобто зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості.

Свого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не надав.

Наявність заборгованості підтверджується виписками по особовим рахункам, які згідно п.п. 57, 58 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 04.07.2018 року F 75 є регістрами, які Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Факт отримання кредитних коштів та розмір заборгованості за кредитним договором підтверджений виписками по особовим рахункам, в яких міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до укладеного договору F б/н від 21.07.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно ст . 1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором .

Розмір процентів , тип процентної ставки ( фіксована або змінювана ) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 в місяця або 30,0 % на рік. Далі процента ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. (а.с 100-108).

Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, зазначеної в наказі, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості.

Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами. Відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами, шляхом направлення SMS повідомлень. (а.с.110-114)

Зокрема , згідно до п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин Договору.

Таким чином , розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись ОСОБА_2 за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п . 1.1.3.19 Умов та правил надання банківських послуг

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг до обов'язків позичальника відноситься:

п . 1.1.2.3 отримання виписок про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам,

п. 1.1.2.4 У разі незгоди зі змінами умов та Правил надання банківських послуг та / або Тарифів надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карток, виданих Власнику і його Довіреним особам.

Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено та заяв про розірвання кредитного договору від Відповідача до Банку не надходило.

Згідно роз*ясень, що містяться у Постанові Пленуму ВССУ F 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Отже, кредитний договір від б/н від 21.07.2011 року містить умови, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору.

Так, у виписці по картрахунку, яка міститься у матеріалах справи, відображені відомості щодо підвищення розміру відсоткової ставки по кредитним операціям.

Належних та допустимих доказів того, що відповідач подавав заяву про розірвання кредитного договору матеріали справи не містять, що свідчить про згоду останнього зі змінами Тарифів.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Стосовно посилання відповідачки на застосування строків позовної давності, то колегією суддів не приймається до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі F614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі F 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник. Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі F 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі F 6-2104 цс16.

Суд першої інстанції не врахував, що картка в межах дії договору між сторонами була перевипущена, строк її дії продовжено.

Так, матеріали справи містять дані про те, що в межах кредитного договору ОСОБА_1 отримав картки F 466737,(строк дії 04/15) F 878476 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня липня 2018 року (а.с.169). З позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у січні 2018 року.

Представник позивача надала до суду додаткові письмові пояснення по справі, в яких зазначає, що заборгованість за кредитним договором станом на 30.09.2017 року, яка підлягає стягнення з відповідача за три роки з урахуванням строку дії картки (з 31.01.2015 по 30.09.2017 року) за тілом кредиту становить F 5965,74 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом по відсотковій ставці 34,8 за період з 31.01.2015 року по 31.03.2015 року (59 днів) F 340,25грн., за період з 01.04.2015 року по 30.09.2017 року (914 днів) по відсотковій ставці 43,2 - 6453,22 та всього заборгованість за відсотками F 6883,47 грн. ; пеня за порушення зобовFязань за договором в межах строку позовної давності F 900 грн; та всього 13 749,21 грн.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 13 749,21 грн.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, а саме на 12.98%. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн. та при подачі апеляційної скарги - 2643 грн. З урахуванням частково задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 571,77 (12,98% від 4405грн.).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 січня 2019 року F задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 січня 2019 року F скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту F 5965,74 грн., заборгованість по процентам F 6883,47 грн., пеня - 900 грн., всього 13 749,21 грн.

В решті у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 571,77 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий F Н.П. Пилипчук

Судді F С.С. Кругова

ОСОБА_4