Дата документу 25.11.2019
Справа № 320/5307/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"25" листопада 2019 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого - судді Фоміна В.А.,
при секретарі Захаровій І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Алексеєнко Віталій Петрович до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -
ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.
В обґрунтування позову, представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 63/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Інші 37/ АДРЕСА_2 часток вищезазначеного домоволодіння належить ОСОБА_2 . Згідно поверхового плану від 06.08.1975р. та станом на 1989р. спірний будинок складався з кімнати «1-1» площею 14,56м.кв., кімнати «1-2» площею 10,0м.кв., кухні «1-3» площею 10,02м.кв., коридору «I» площею 3,68м.кв., коридору «III» площею 6.72м.кв., кухні «1-5» площею 11,08, кімнати «1-4» площею 12,24м.кв., коридору «II» площею 3,08м.кв., (копія плану додається). На час набуття права власності ОСОБА_1 , між колишніми співвласниками за обопільною домовленістю вже був встановлений певний порядок користування будинком та змінені ідеальні долі, а саме ОСОБА_2 користувався кухнею «1-5» площею 11,08, кімнатою «1-4» площею 12,24м.кв. та коридором «II» площею 3,08м.кв., а до ОСОБА_1 перейшло у користування, кімната «1-1» площею 14,56м.кв., кімната «1-2» площею 10,0м.кв., кухня «1-3» площею 10,02м.кв., коридор «III» площею 6.72м.кв. та коридор «I» площею 3,68м.кв. В 1990 р. у частині, в якій мешкав ОСОБА_2 відбулась пожежа, в наслідок чого його частина будинку зруйнувалась, в наслідок чого, загальна площа будинку зменшилась з 71,38 м.кв. до 54,7 м.кв. Враховуючи, що за реєстровими даними, сторони є співвласниками ідеальних часток (37/100 та 63/100), після зруйнування частини будинку, подальшого обстеження домоволодіння представником КП «ММБТІ» та складання технічного паспорта, в частині якою фактично користується ОСОБА_1 присутні 37/100 частки ОСОБА_2 , як співвласника ідеальної долі, що перешкоджає їй в повної мірі реалізовувати своє право користування та розпорядження приналежним їй майном. Після зазначених події, ОСОБА_2 зібрав залишок своїх речей і виїхав в невідомому напрямку і зараз місце його перебування невідоме, тому останнє відоме місце його перебування є вищезазначена адреса. ОСОБА_1 фактично з 1990 року користується 37/100 часткою домоволодіння, яка належить ОСОБА_2 , продовжує мешкати в будинку понад 29 років поспіль, відкрито, безперервно та добросовісно володіє вищезазначеним майном, утримує домоволодіння в належному стані, здійснює поточні ремонти будинку, сплачує всі платежі пов`язані з утриманням та проживанням в ньому. Зараз виникла необхідність належним чином оформити земельну ділянку, але цього неможливе здійснити без співвласника, будь які дії стосовно реєстрації в будинку також неможливе без згоди співвласника та багато інших питань неможливе вирішити без участи співвласника, який майже 30 років не з`являється, не цікавиться своїм майном. ОСОБА_1 бажає належним чином оформити своє право власності на об`єкт, від якого фактично відмовився власник, але в позасудовому порядку вирішити це питання не представляється можливим, оскільки бездіяльність відповідача, позбавляє її в повній мірі реалізувати своє право власності на приналежне їй майно, що змусило її звернутися до суду за захистом свого права.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника позивача адвоката Алексеєнка В.П. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До Мелітопольського міськрайонного суду повернувся конверт з відміткою листоноші «адресат відсутній». Крім того відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом публікації оголошення на офіційному сайті «Судової Влади». Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України, відповідач причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надійшло. Суд вважає причини неявки відповідача в судове засідання неповажними.
Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 47 Конституції України, кожному гарантовано має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 63/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.01.1989 року та копією технічного паспорта від 03.11.2018 року (а.с. 10,11).
Згідно копії довідки виданої КП «ММБТІ» 29.11.2018 року, 37/100 часток домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 (а.с.16).
Згідно поверхового плану від 06.08.1975 року та станом на 1989 рік спірний будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , складався з кімнати «1-1» площею 14,56 м.кв., кімнати «1-2» площею 10,0 м.кв., кухні «1-3» площею 10,02 м.кв., коридору «I» площею 3,68 м.кв., коридору «III» площею 6.72 м.кв., кухні «1-5» площею 11,08, кімнати «1-4» площею 12,24 м.кв., коридору «II» площею 3,08 м.кв. (а.с.15).
На час набуття права власності ОСОБА_1 , між колишніми співвласниками за домовленістю був встановлений певний порядок користування будинком та змінені ідеальні долі, що підтверджується копією договору про зміну ідеальних часток від 05.08.1975 року та копією висновку технічної експертизи від 12.08.1975 року, а саме ОСОБА_2 користувався кухнею «1-5» площею 11,08, кімнатою «1-4» площею 12,24 м.кв. та коридором «II» площею 3,08 м.кв., а до ОСОБА_1 перейшло у користування, кімната «1-1» площею 14,56 м.кв., кімната «1-2» площею 10,0 м.кв., кухня «1-3» площею 10,02 м.кв., коридор «III» площею 6.72 м.кв. та коридор «I» площею 3,68 м.кв. 9 (а.с.17,19).
Судом встановлено, що в 1990 році у частині, в якій мешкав ОСОБА_2 відбулась пожежа, в наслідок чого його частина будинку зруйнувалась, у зв`язку з чим, загальна площа будинку зменшилась з 71,38 м.кв. до 54,7 м.кв., що підтверджується копією довідки виданої КП «ММБТІ» від 29.11.2018 року (а.с.16).
Враховуючи, що за реєстровими даними, сторони є співвласниками ідеальних часток (37/100 та 63/100), після зруйнування частини будинку, подальшого обстеження домоволодіння представником КП «ММБТІ» та складання технічного паспорта, в частині якою фактично користується ОСОБА_1 присутні 37/100 частки ОСОБА_2 , як співвласника ідеальної долі, що перешкоджає їй в повної мірі реалізовувати своє право користування та розпорядження приналежним їй майном.
Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1, 2 ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ч.1 ст.321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.1 ст.328 ЦПК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч.1, 2 ст.344 ЦПК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України. Тобто, об`єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом десяти років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України).
Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.
Згідно п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.
Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Згідно п.13 зазначеної постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Згідно п.14 зазначеної постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його прав власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою.
Враховуючи вищевикладене та той факт, що ОСОБА_1 фактично з 1990 року користується 37/100 часткою домоволодіння, яка належить ОСОБА_2 , продовжує мешкати в будинку більше десяти років (а саме понад 29 років), відкрито, безперервно та добросовісно володіє вищезазначеним майном, утримує домоволодіння в належному стані, здійснює поточні ремонти будинку, сплачує всі платежі пов`язані з утриманням та проживанням в ньому, та в подальшому має намір володіти, користуватися та розпоряджатися вищевказаним нерухомим майном, однак оформити право власності у позасудовому порядку не має можливості, з боку відповідача не вчиняються жодні дії яка спрямована на утримання, ремонт, облаштування та догляд за будинком як його співвласником, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 317-344, 1216-1296 ЦК України, Пленумом ВСУ, суд
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Алексеєнко Віталій Петрович до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на 31/100 частку домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя: В.А. Фомін