Справа № 342/971/18
Провадження № 2/342/95/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

за участю: секретаря судового засідання Петруняк Н.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 , представників третьої особи ОСОБА_20., Третяка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 та Центр надання адміністративних послуг (ЦНАП) Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області)

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить встановити факт фактичного припинення шлюбних відносин між ним та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 05 січня 1979 року та по час смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 2016 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.02.1989 року, видане нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_5 на житловий цегляний будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_6 ; скасувати державну реєстрацію права особистої власності ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 117 від 25.02.1989 року, вчинену Городенківською ДНК 23.10.1993 року за № 1873; визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивував тим, що з 05 січня 1979 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 та постійно проживав з нею у житловому господарстві по АДРЕСА_1 , шлюб не був зареєстрований. Рішенням Городенківського районного суду від 07.05.2018 встановлено факт спільного проживання однією сім`єю у період з 30.03.2016 по 16.02.2018 без реєстрації шлюбу між позивачем та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . У згаданому судовому рішенні вказано, що з довідки № 126, виданої виконавчим комітетом Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 16.03.2018 встановлено, що позивач дійсно зареєстрований та проживає в господарстві по АДРЕСА_1 , головою якого являлась ОСОБА_5 , з 05.01.1979 по день звернення до суду. Вони проживали спільно однією сім`єю в цивільному (незареєстрованому) шлюбі, спільно вели господарство, обробляли земельні ділянки, вели будівництво господарства, побудували новий житловий будинок замість старого житлового будинку на існуючій земельній ділянці. Він робив похорон ОСОБА_5 . Відмітка про місце проживання в паспорті позивача серії НОМЕР_1 , виданому 08.07.2001 р. Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області, підтверджує, що він з 18.04.1979 зареєстрований в с. Котиківка. 06.10.2017 ОСОБА_5 видала позивачу довіреність на представництво її інтересів в бюро технічної інвентаризації м. Городенка з питань виготовлення технічного паспорта в Коломийському МБТІ та виписки з реєстраційних матеріалів на житловий будинок, в інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та належності довіреність посвідчена секретарем Котиківської сільської ради; в ній зазначено місце проживання обох ( ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ) за однією адресою, що свідчить про те, що вони були пов`язані спільним побутом, і що між ними склалися довірчі стосунки, які можуть існувати між близькими людьми. Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в тому судовому засіданні підтвердили, що вони з 1979 року проживали як сім`я, разом працювали в колгоспі, разом будували хату: спочатку збудували одну половину, потім повністю закінчили будівництво. У суді фактично доведено, що позивач проживав з ОСОБА_5 як чоловік і дружина з 1979 року, вели спільне господарство, сумісно вирішували побутові питання, вели спільне будівництво. Оскільки в позивача був нерозірваний шлюб з ОСОБА_4 , то факт спільного проживання суд визнав лише за два останні роки, з часу, коли остання померла.

Позивач припинив сімейні стосунки з ОСОБА_4 у 1976 році, вони не проживали разом, не мали спільного побуту, не жили шлюбним життям. Він залишився проживати в с. Рашків, а ОСОБА_4 з дітьми переїхала в с. Якубівка, де працювала в Городенківському бурякорадгоспі з 1970 по 1977 рік. В січні 1978 року остання разом з доньками переїхала в Татарстан, де постійно проживала до дня смерті, до ІНФОРМАЦІЯ_7 . Згідно записів у погосподарській книзі № 6 Рашківської сільської ради за 1974-1976 роки ОСОБА_4 з двома доньками була зареєстрована в с. Якубівка. За 1977-1979 роки погосподарські книги відсутні, а в книзі за 1980 рік відомості про реєстрацію ОСОБА_4 та дітей вже відсутні.

Оскільки наведений у ст. 315 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним, тому позивач просить суд встановити факт припинення шлюбних відносин із ОСОБА_4 з 05 січня 1979 року. Від встановлення цього факту залежить реалізація майнових прав позивача. Іншої можливості довести цей факт позивач не може, так як і ОСОБА_4 , і ОСОБА_5 померли. Позивач припинив сімейні стосунки та спільне проживання з ОСОБА_9 , яка рахувалася його дружиною згідно свідоцтва про одруження, у 1976 році. З січня 1979 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 . Протягом 39 років вони фактично були сім`єю, все життя позивач працював для благоустрою їх житлового господарства, своїми коштами і фізичною працею придбав та покращував спільно нажите майно, особисто доглядав ОСОБА_5 до останнього її подиху, похоронив її. Однак, документально не може оформити своє право власності на майно як подружжя через наявність актового запису про шлюб із ОСОБА_4 .

Покликаючись на ст.74 Сімейного кодексу України, яка визначає: якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними; на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу "Право спільної сумісної власності подружжя". Згідно правової позиції Верховного Суду у справі № 544/1274/16-ц від 18.07.2018 щодо майна, набутого подружжям, яке проживало без реєстрації шлюбу - поширюються положення глави 8 СК України.

Згідно погосподарської книги № 7 Котиківської сільської ради за 1967-1970 роки по АДРЕСА_1 був розташований глинобитний житловий будинок під солом`яним покриттям, 1900 року побудови, у якому проживала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була одинокою та не мала сім`ї. Рідний брат ОСОБА_5 (цивільної дружини позивача) - ОСОБА_10 погодився здійснювати догляд за ОСОБА_6 в обмін на житловий будинок. Оскільки будинок був старий, глиняний, то, за згодою ОСОБА_6 , ОСОБА_10 зніс половину цього будинку і на його місці вимурував нову, цегляну кімнату на кам`яному фундаменті. Оскільки ОСОБА_6 не дозволяла знести другу половину будинку, ОСОБА_10 відмовився у подальшому доглядати її і запропонував своїй сестрі ОСОБА_5 купити у нього новобудову і взяти на себе догляд за ОСОБА_6 , на що ОСОБА_5 погодилася. 25.04.1977 року ОСОБА_6 склала на користь ОСОБА_10 заповіт. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, однак ОСОБА_10 спадщину після її смерті не оформляла. У січні 1979 року позивач разом з ОСОБА_10 перейти проживати на АДРЕСА_1 . Вони повністю оплатили ОСОБА_11 за збудовану ним кімнату, знесли другу половину будинку, продовжили будівництво. З 1979 року по 1980 рік спільно з ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 побудували новий житловий будинок. Обоє працювали в колгоспі, виписували будівельні матеріали, зароблені кошти витрачали на будівництво. Будівельні роботи проводилися частково майстрами, а частково «толокою». Дата завершення будівництва доводиться технічним паспортом, складеним Коломийським МБТІ 07.12.1988 року. З часу побудови будинку вони спільно проживали у житловому будинку, вели спільне господарство, разом оплачували комунальні послуги, зароблені кошти вкладали у покращення житлового господарства. У жовтні 2001 року друзі надсилали їм запрошення на проводи в армію, виписане запрошення на ім`я « ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ».

ОСОБА_1 , проживаючи спільно з ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 , тримали свійських тварин, здавали їх на м`ясо, а виручені кошти використовували на ведення господарства. За цією ж адресою на ім`я позивача були оформлені договори: про надання послуг з водопостачання та водовідведення №169 від 20.11.2001, про надання телекомунікаційних послуг № 12595 від 18.05.2010.

Найскладнішими в спільному проживанні виявилися останні роки життя. Позивач є інвалідом 2 групи по зору, бачить лише обриси предметів та людей. В його дружини ОСОБА_10 внаслідок цукрового діабету була ампутована частина стопи лівої ноги, їй встановлено інвалідність 1 групи. Проживаючи вдвох, будучи старими, хворими людьми, основні клопоти випали на позивача. Він звертався в Управління праці та соціального захисту населення, їм призначили соціального працівника, який надавав нам допомогу. Позивач також клопотав про видачу інвалідного візка для дружини ОСОБА_10 . Він як міг, так забезпечував догляд, лікування та харчування останньої. Після смерті ОСОБА_10 він організував поховання та поминальний обід (копії квитанцій додаються). Так як ОСОБА_1 з ОСОБА_10 з 1979 року проживали однією сім`єю, спільно побудували і обладнали житлове господарство, тому відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю. Отже, позивач є співвласником набутого ними майна.

Після смерті ОСОБА_10 позивач вирішив привести в порядок документи на будинок та виявив наявність свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_5 на підставі заповіту ОСОБА_6 . Спадкодавець ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , коли будинку ще не було. Свідоцтво видане 25.02.1989 на будинок, збудований ОСОБА_1 з ОСОБА_10 . Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.02.1989, видане Городенківською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_5 є недійсним з таких підстав.

Відповідно до ст. 534 ЦК України (в ред.1963 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) кожний громадянин може залишити за заповітом належне йому майно одній чи кільком особам. У оскаржуваному свідоцтві зазначено, що воно видане на цегляний житловий будинок, з літньою кухнею, двома сараями, підвалом, що розташовані по АДРЕСА_1 . Однак, спадкодавець ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , а будинок, на який видане свідоцтво, побудований у 1980 році, а тому він не належав спадкодавцю та не міг бути включений до спадкового майна після її смерті. Згідно погосподарської книги № 7 Котиківської сільської ради за 1967-1970 роки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мала у власності житловий будинок (хату) 1900 року побудови, який в послідуючому був знесений.

У оскаржуваному свідоцтві вказано, що спадкове житлове господарство належало ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 , виданого виконкомом Городенківської міської ради 07.04.1983 року. Однак, в згаданому рішенні, архівна копія якого додана до позовної заяви, відсутні будь-які відомості про ОСОБА_6 , та про житлове господарство по АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , а свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 було видане виконкомом Городенківської міської ради 07.04.1983, на майно, яке було створене після смерті спадкодавця. В той час як згідно ст. 25 Цивільного кодексу України та ст. 9 ЦК УРСР здатність мати права та обов`язки (цивільна правоздатність) виникає у особи в момент її народження та припиняється в момент її смерті.

Державна реєстрація права власності на житлове господарство по АДРЕСА_1 , вчинена 23.10.1993 року за № 1873. Покликаючись на ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивач просить, у разі визнання судом недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, як підстави виникнення права власності, скасувати й державну реєстрацію права власності на житлове господарство по АДРЕСА_1 , вчинену 23.10.1993.

Згідно Ухвали суду від 21.12.2018 до участі в справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, залучено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с АДРЕСА_1 району, та АДРЕСА_2 надання адміністративних послуг (ЦНАП) Городенківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав, просить задовольнити. Представник позивача Ігнатюк ОСОБА_14 позов підтримала в повному обсязі, просить суд задовольнити його з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того, представник позивача зазначила, що в погосподарській книзі Котиківської сільської ради за 1971-1973 роки в записах щодо ОСОБА_15 у графі «Освіта» вказано: пише, читає, а в заповіті, складеному 25.04.1977 ОСОБА_6 в користь ОСОБА_10 , що посвідчений державним нотаріусом зазначено, що ОСОБА_6 неписьменна, внаслідок чого заповіт підписується іншою особою - ОСОБА_16 Жодної відмітки про те, що заповіт прочитаний заповідачу вголос, немає, згідно тексту заповіту він складений на користь ОСОБА_17 , а свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане на прізвище ОСОБА_18 . Наведене свідчить, що при складані заповіту особа заповідача не встановлювалася, заповідач не підписувала заповіт. Із свідоцтва про смерть вбчається, що ОСОБА_19 хворіла на атеросклероз. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , а будинок, на який видане свідоцтво, побудований у 1980 році, а тому він не належав спадкодавцю та не міг бути включений до спадкового майна після її смерті.

Представник звертає увагу суду на те, що видане ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.02.1989 на житлове господарство по АДРЕСА_1 є недійсним, так як видане на майно, що було створене після смерті спадкодавця.

Стосовно терміну позовної давності представник зазначила, що моментом, коли позивач дізнався про своє порушене право став не час видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_10 , а той факт, коли він зрозумів, що до складу спадщини незаконно включено будинок, на будівництво якого він витратив свої зусилля та кошти. У вересні 2016 року ОСОБА_1 зрозумів, що його права порушені, тому й звернувся до адвоката, а той звернувся з адвокатським запитом № 32.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що ОСОБА_3 інколи приїздив провідувати свою тету, привозив печення, морозиво чи цукерки, але ніяких продуктів харчування ні він, ні інші люди від нього, дружині не приносили. Ствердив, що ОСОБА_3 завіз до них в будинок диван, два крісла і комп`ютерний стіл ще за життя дружини ОСОБА_10 Пояснив, що на зимовий час він з дружиною залишились самі, він глухий і сліпий, а дружина неходяча, в той час допомоги від ОСОБА_3 не було ніякої. Тому він звернувся до органу соціального захисту для призначення їм соціального працівника. На його неодноразові прохання допомогти по господарству: занести буряк, утеплити колонку, ОСОБА_3 не реагував. Через деякий час після смерті дружини ОСОБА_3 приїхав, коли зайшли до хати, той щось шукав на ліжку в подушках і на його запитання відповів, що шукає дев`ять тисяч гривень, які йому лишила тета. Також ОСОБА_1 пояснив, що вдруге після похорону ОСОБА_3 приїздив, щоб викосити біля хати, але в той час такої потреби не було, так як вже було викошено.

Представник відповідача - Котиківської сільської ради в судове засідання не з`явився, до суду поступила заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Центру надання адміністративних послуг Городенківської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, до суду поступило повідомлення, в якому зазначено, що проти позову не заперечують та просять розгляд справи проводити без участі державного реєстратора сектору державної реєстрації Центру надання адміністративних послуг Городенківської районної державної адміністрації.

Адвокат Візінський В.В., представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - ОСОБА_3 подав письмове пояснення, в якому зазначив, що згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це трирічний строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Зазначає, що Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке позивач просить визнати недійсним, було видане нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори ще 25.02.1989, тому просить застосувати позовну давність, яка згідно ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові. Також покликається на п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 стосовно того, що при застосуванні ст.74 Сімейного кодексу України, яка регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, слід враховувати, що така норма поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

У судових засіданнях третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3 , та його представники: ОСОБА_20 , від послуг якого ОСОБА_3 відмовився, та ОСОБА_21 , який вступив в справу 02.07.2019, заперечували проти позову, просили у задоволенні позову відмовити. ОСОБА_20 суду пояснив, що згідно судового рішення від травня 2018 р. судом встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 , разом з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в АДРЕСА_1 , протягом двох років - з березня 2016 р. по лютий 2018 р. Оскільки ОСОБА_3 не брав участь в тій цивільній справі, тому не може бути застосована ч.4 ст. 81 ЦПК України щодо звільнення від доказування. Також представник зазначає, що у випадку, якщо в позивача збереглись документи щодо придбання будівельних матеріалів на житловий будинок, то йому незрозуміло, чому позивач не знав про документ про успадкування житлового будинку, отриманий ОСОБА_10 , якщо сім`я спільно проживала. Стосовно встановлення факту фактичного припинення шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , представник третьої особи заперечив, посилаючись на те, що позивач міг розірвати шлюб в судовому порядку. Щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 лютого 1989 року на ім`я ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 , та щодо скасування державної реєстрації просить застосувати позовну давність. Вважає незрозумілим, з якого часу у позивача та померлої ОСОБА_10 виникло право спільної сумісної власності, і на якій правовій підставі просить позивач визнати право спільної власності, так як тільки з січня 2004 р. існує інститут фактичних шлюбних відносин.

ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, 1983 року народження, уродженець с. Ясенів-Пільний, суду показав, що померла ОСОБА_5 - його «тета», рідна сестра його баби ОСОБА_22 по лінії мами - ОСОБА_23 . ОСОБА_24 жила з ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , тепер це с. Котиківка; своїх дітей не мала. Коли він навчався в Городенці в училищі, то в той час ходив до ОСОБА_10 , хата була збудована цегляна під шифером. 25.05.2016 ОСОБА_10 склала заповіт в його користь, він особисто возив її до нотаріуса ОСОБА_25 , де вона підписувала заповіт. Чи знав про цей заповіт ОСОБА_1 , - йому невідомо. У 2017 р., приблизно перед літом або в кінці літа, він протягом двох-трьох місяців проживав по АДРЕСА_1 разом з тетою ОСОБА_10 та вуйком ОСОБА_1 . В той час він був не одружений, до нього приїжджала його майбутня дружина з с. Пістинь Косівського району. В 2018 р. він зробив ремонт в одній із кімнат в будинку, де жили ОСОБА_1 та ОСОБА_10 ; також він робив порядок в хаті, біля хати, косив. Мама дала йому диван і два крісла, які він завіз до будинку, де жили ОСОБА_10 і ОСОБА_1 , також він перевіз до них комп`ютерний стіл. Мав намір з ними жити, але вуйко його вигнав. В період хвороби спадкодавця ОСОБА_10 , протягом останніх двох років перед її смертю, коли вона була в лікарні в зв`язку проведенням операції, він не міг здійснювати догляд за нею, так як перебував на роботі в Польщі, догляд за ОСОБА_10 здійснював ОСОБА_1 . Він провідував ОСОБА_10 приблизно раз на пів року, коли періодично приїздив з Польщі. Так як можливості особисто доглядати за ОСОБА_10 він не мав, тому просив ОСОБА_26 , яка є соцпрацівником та одночасно мамою його вітчима ОСОБА_27 , залишав їй 300 грн., ще його мама дещо купляла й передавала, щоб та провідувала ОСОБА_10 . На похороні ОСОБА_10 він не був присутній, про її смерть дізнався від родичів той день, коли ОСОБА_10 хоронили. Після смерті останньої він мав намір забрати свої речі з будинку. Коли приїхав забирати, вирішив зафіксувати це, тому повідомив міліцію, і при працівниках міліції забрав комп`ютерний стіл, інші речі залишились в будинку по АДРЕСА_1 . В шестимісячний термін після смерті ОСОБА_10 він звернувся до нотаріуса з приводу прийняття спадщини за заповітом. Наміру виганяти ОСОБА_1 з будинку він не мав.

Суд, заслухавши позивача, його представника, третю особу, його представників, свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених особою вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Частиною 1 cт.76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та клопотань.

За ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) - якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. До сімейних відносин, які існували на дату набрання чинності Сімейним кодексом України (з 01.01.20004 р.), його норми застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.

Із копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого 03.07.2001 Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області встановлено, що він народився в с. Рашків Городенківського району Івано-Франківської області, з 18.04.1979 р зареєстрований в с АДРЕСА_3 Городенківського району; згідно відмітки про сімейний стан - Єрмаковським РАГСом Казахстан 28 грудня 1960 р. зареєстровано шлюб з ОСОБА_29 (а.с. 10).

Довідка Рашківської сільської ради № 496 від 27.08.2018 підтверджує, що згідно записів у погосподарській книжці № 6 за 1974-1976 роки (особовий рахунок № НОМЕР_4 ) в с. Якубівка була зареєстрована та проживала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до складу її сім`ї входили дві доньки: ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За 1977-1979 роки погосподарські книги в сільській раді відсутні, а з 1980 року в погосподарських книгах записів про ОСОБА_4 та її сім`ю немає (а.с. 21). Про те, що ОСОБА_4 працювала в колишньому Городенківському бурякорадгоспі (з грудня 1996 р. - ВАТ «Еліта») з 1970 по 1975 роки, та протягом 1976-1977 років свідчать архівні довідки № З-8 та № З-9 від 28.05.2010, видані Архівним відділом Городенківської районної державної адміністрації (а.с. 19-20).

Рішенням Городенківського районного суду від 07.05.2018 встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 30.03.2016 по 16.02.2018 в АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12-14). Згадане судове рішення містить посилання на видану 16.03.2018 виконавчим комітетом Котиківської сільської ради Городенківського району довідку № 126, з якої судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно зареєстрований та проживає в господарстві по АДРЕСА_3 , головою якого була ОСОБА_5 , з 05.01.1979 року по даний час. ОСОБА_1 та ОСОБА_10 проживали спільно однією сім`єю в цивільному (незареєстрованому) шлюбі, спільно вели господарство, обробляли земельні ділянки, вели будівництво господарства, побудували новий житловий будинок на існуючій земельній ділянці, замість старого житлового будинку. ОСОБА_1 робив похорон ОСОБА_10 (а.с. 12,36).

Довідка № 712 від 06.09.2016, видана виконавчим комітетом Котиківської сільської ради Городенківського району ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стверджує, що ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_3 з 18.04.1979 (а.с. 34). Довідка № 789 від 19.09.2016 свідчить, що по АДРЕСА_3 були зареєстровані голова двору ОСОБА_5 , 1937 року народження, та член двору ОСОБА_1 , 1937 року народження, який зареєстрований з 18.04.1979 (а.с. 35).

З копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 встановлено, що в цьому будинку ОСОБА_5 прописана 20.01.1979 р ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_1 в цьому будинку прописаний 18.04.1979 (а.с. 64-67).

Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 30.03.2016 року відділом ЗАГС виконавчого комітету Лаішевського муніципального району Республіки Татарстан, Росії встановлено, що громадянка Росії ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Лаішево, Лаішевський район, Республіка Татарстан, Росія, актовий запис про смерть № 82 від 30.03.2016 р. (а.с. 17).

Виходячи з того, що ОСОБА_1 до 29 березня 2016 року вважався таким, що перебуває в шлюбі з ОСОБА_32 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 , тому вищезгаданим рішенням суду було встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_10 з 30.03.2016. Із змісту цього рішення слідує, що фактично ОСОБА_1 та ОСОБА_10 спільно проживали з січня 1979 року по час смерті ОСОБА_10 - по 16.02.2018.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Посилання представника третьої особи ОСОБА_20. на те, що оскільки ОСОБА_3 не брав участь в тій цивільній справі, тому не може бути застосована ч.4 ст. 81 ЦПК України щодо звільнення від доказування спростовуються ч.5 статті 82 ЦПК України. Остання визначає, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Ні третьою особою ОСОБА_33 , ні його представниками, не спростовані викладені в судовому рішенні від 07.05.2018 обставини, встановлені стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

Статтею 315 ЦПК України та пунктом 1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що наведений у ст.293 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Від встановлення факту припинення шлюбних відносин залежить виникнення майнових прав як позивача. ОСОБА_1 надано суду достатньо доказів на підтвердження факту припинення шлюбних відносин між ним та ОСОБА_4 , тому суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити. При цьому суд враховує, що згідно довідки Котиківської сільської ради № 126 від 16.03.2018 ОСОБА_1 з 05.01.1979 проживає по АДРЕСА_3 , тому є підстави встановити факт фактичного припинення шлюбних відносин між ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , починаючи з 05 січня 1979 року по час смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону - речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Те, що житловий будинок по АДРЕСА_3 був зареєстрований в Котиківській сільській раді, стверджено записами в оглянутих в судовому засіданні погосподарських книгах Котиківської сільської ради, ведення яких передбачалось ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих Української РСР», а порядок їх ведення визначався вказівками ЦСУ СРСР, представлених секретарем сільської ради ОСОБА_34 , допитаною судом в якості свідка. Судом встановлено, що згідно погосподарських книг Котиківської сільської ради: № 7 на 1967, 1968,1969,1970 роки та № 7 на 1971,1972,1973 роки в господарстві проживала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно погосподарської книги на 1967-1970 роки житловий будинок збудований в 1900 р., згідно книги на 1971,1972,1973 роки житловий будинок збудований до 1918р. Витяги з цих погосподарських книг додані позивачем до матеріалів справи (а.с. 58-63).

Оглянувши надану на виконання Ухвали суду від 02.11.2018 Городенківською районною державною нотаріальною конторою копію спадкової справи № 17/1989 р. до майна померлої ОСОБА_6 встановлено, що згідно заповіту, складеного 25 квітня 1977 р., нотаріально засвідченого нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори «на дому», зареєстрованого в реєстрі за № 924, ОСОБА_6 все своє майно заповіла ОСОБА_5 ; в заповіті вказано, що ОСОБА_6 неписьменна, по її просьбі заповіт підписала гр. ОСОБА_16 (а.с. 199). ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_12 в м. Городенка, у віці 79 років, актовий запис в книзі реєстрації актів про смерть за № 96 від 16.01.1978, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 16.01.1978 Городенка рай бюро ЗАГС (а.с. 198). Із копії заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будовами після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , встановлено, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_10 , жителька АДРЕСА_1 , звернулась до Городенківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом ІНФОРМАЦІЯ_13 (а.с. 197).

Оскільки ОСОБА_6 померла до ІНФОРМАЦІЯ_14 , до спадкових правовідносини, підставою виникнення яких стала її смерть, застосовувались положення Цивільного кодексу Української РСР1963 р. (далі - ЦК УРСР). Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини, - визначено ст.526 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Копією Довідки виконкому Городенківської міської ради № 431 від 03.02.89 стверджено, що ОСОБА_5 з 1977 р. проживала в будинку по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_6 (а.с. 200).

У згаданій спадковій справі № 17/1989 та в інвентаризаційній справі МБТІ № 1873 наявні копії Свідоцтва № 1717 про право особистої власності на жилий будинок, виданого 07.04.1983 виконкомом Городенківської міської ради, яке посвідчує, що на підставі рішення виконкому Городенківської міської ради № 22 від 18.03.1983 ОСОБА_6 належить жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 203).

Коротка технічна характеристика на будівлі і споруди АДРЕСА_1 , що міститься на звороті Довідки-характеристики № 2201, виданої Коломийським МБТІ 07.12.1988 свідчить про наявність за цією адресою: 1) Зареєстрованої земельної ділянки площею 600 кв.м.; 2) Будівель і споруд: житлового будинку, позначеного в плані літерою «А» (розмір жилої площі 41,9 кв.м), літньої кухні, позначеної в плані літерою «Б», двох сараїв, позначених в плані літерами «В, Г», підвалу, позначеного в плані літерою «Г», сараю, позначеного в плані літерою «Д», вбиральні, позначеної в плані літерою «Ж», огорожі, позначеної в плані літерою «N», воріт, позначених в плані літерою «N2», рік побудови житлового будинку - 1980, процент зносу 5%. Ця Довідка-характеристика була видана ОСОБА_5 для подання в державну нотаріальну контору з метою одержання свідоцтва про право на спадщину, і в ній вказано, що жилий будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований в Коломийському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим № 1873, його власником є ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок АДРЕСА_4 НОМЕР_2 , виданого на підставі рішення виконкому Городенківської міської Ради № 22 від 18.04.1983 року (а.с. 128, 202).

Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.02.1989 державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 177 (спадкова справа № 17/1989 р.) встановлено, що на підставі заповіту, посвідченого Городенківською державною нотаріальною конторою 25 квітня 1977 р., і зареєстрованого в реєстрі за № 924, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_12 , є ОСОБА_5 , жителька АДРЕСА_1 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з жилого цегляного будинку житловою площею 41,1 кв.м, позначеного в плані під літерою «А», літньої кухні «Б», двох сараїв «В,Г», підвалу «Г», сараю «Д», вбиральні «Ж»,огорожі, воріт, розташованих на земельній ділянці розміром 600 кв.м, в АДРЕСА_1 , що належав померлій ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 , виданого виконкомом Городенківської м/Ради 07 квітня 1983 року на підставі рішення № 22 від 18.03.1983 року, інвентаризаційна оцінка спадкового майна становить вісім тисяч сімсот два крб. Дане свідоцтво підлягає реєстрації до Коломийського інвентбюро (а.с. 22,133-134, 146-147, 204). Наявна на цьому свідоцтві відмітка свідчить, що власність по АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_5 в цілому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 177 від 25.02.1989, реєстраційний номер № 1873, реєстрація проведена 23 жовтня 1993р. (а.с. 22, 134).

Оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 лютого 1989 року, видане державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Паньків Д.М. на ім`я ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованому в реєстрі за № 177, містить посилання на те, що воно видане на цегляний житловий будинок, з літньою кухнею, двома сараями, підвалом, що розташовані по АДРЕСА_1 , що належав померлій ОСОБА_6 на підставі свідоцтва № 1717 про право власності, виданого виконкомом Городенківської м/Ради 07 квітня 1983 року на підставі рішення № 22 від 18.03.1983. Однак, наявна в матеріалах справи Архівна копія згаданого рішення Городенківської м/Ради № 22 від 18.03.1983 року, надана суду позивачем, взагалі не містить відомостей про прийняття рішення щодо ОСОБА_6 чи щодо житлового господарства по АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , а будинок по АДРЕСА_1 , на який 25.02.1989 спадкоємцю ОСОБА_10 видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_6 , був побудований у 1980 році, що підтверджується оглянутим в судовому засіданні оригіналом інвентаризаційної справи № 1873 Коломийського МБТІ на ім`я ОСОБА_10 , отриманим на виконання Ухвали суду від 04.10.2018, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 107-162).

П. 119 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР,затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, чинної на час смерті спадкодавця ОСОБА_6 , що втратила чинність від 07.07.1994р., передбачав, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державною нотаріальною конторою за місцем

відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. За п. 126 - державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад і місце знаходження спадкового майна, на яке видається свідоцтво, з`ясовує коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, а також перевіряє в державній нотаріальній конторі чи виконавчому комітеті відповідної місцевої

Ради депутатів трудящих, який посвідчив заповіт, чи не скасований він.

При видачі свідоцтва не було перевірено склад спадкового майна, так як свідоцтво № НОМЕР_2 про право особистої власності на жилий будинок, було видане виконкомом Городенківської міської ради на ім`я померлої ОСОБА_6 після її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_15 , а фактично цей будинок та господарські будівлі були збудовані після смерті спадкодавця ОСОБА_6 Дата побудови житлового будинку (1980 рік) та детальний опис основних частин будівель житлового будинку описані в Оціночному акті № 1, складеному 21.08.1980 техніком-інвентаризатором (а.с. 112). Технічний опис житлового будинку, господарських будівель і споруд, побудованих в 1980 р. міститься в інвентаризаційній справі № 1873 Коломийського МБТІ, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 150-153). Отже, житловий будинок цегляний позначений в плані під літерою «А», та господарські будівлі, збудовані в 1980 р. не належали спадкодавцю ОСОБА_6 та не могли бути включені до спадкового майна після її смерті. Відповідно до ст. 9 ЦК УРСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) виникає у особи в момент її народження та припиняється з смертю.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 лютого 1989 року, виданого державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Паньків Д.М. на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрованого в реєстрі за № 177, на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Частина 2 згаданої статті визначає, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Державна реєстрація права особистої власності ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , була проведена 23.10.1993 року за № 1873 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25 лютого 1989 року Городенківською ДНК, зареєстрованого в реєстрі за № 177. Із задоволення вимог про визнання недійсним згаданого свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.02.1989 слідує задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права особистої власності права особистої власності ОСОБА_5 , на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Постанови Верховної Ради України N 519/96-ВРвід 15.11.1996 року з меж міста Городенка Городенківського району Івано-Франківської області виділено територію колишнього села Котиківка в окремий населений пункт і відновлено йому найменування - село Котиківка, тому житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_3 .

Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8270 від 18.10.2017 - в АДРЕСА_3 , зареєстровано згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим № 1873 право власності на житловий будинок та господарські будівлі за ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Городенківською ДНК 25.02.1989 р. за № 177 (а.с. 159).

Земельна ділянка по АДРЕСА_3 не приватизована, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформований 14.07.2017 свідчить що земельна ділянка площею 0,1497 га має кадастровий номер, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; витяг наданий на заяву ОСОБА_10 від 06.07.2017.

Про те, що ОСОБА_10 з 12.12.2017 встановлена інвалідність першої групи, і що вона потребувала часткового стороннього догляду, свідчить довідка міжрайМСЕК м. Коломия серії АВ № 1077968 (а.с.80).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 80 років, актовий запис № 6 від 16.02.2018 р. про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 (а.с.16).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_35 пояснила, що її покійний чоловік ОСОБА_10 та покійна дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_5 були рідними братом і сестрою. Їх батьки жили в м. Городенка біля Николинської церкви, там з батьками спочатку проживали ОСОБА_5 з своїм чоловіком ОСОБА_1 , як сім`я. По АДРЕСА_3 , де в даний час проживає ОСОБА_1 , колись жила ОСОБА_36 , рідна сестра матері її чоловіка, яка не мала дітей. Тоді це була «шевченківська хата»: стіни: заміт, глина,болото; низенька, накрита соломою. ОСОБА_36 запропонувала її чоловікові будуватися на цьому місці. Вони з чоловіком погодились, в 1977-1978 роках завалили пів-хати справа зі сторони ОСОБА_37 , змурували з цегли одну кімнату, а в другій продовжувала жити ОСОБА_36 . Коли її чоловік завіз дошки для будівництва, а їх викрали, вони передумали тут будуватись. Тоді її чоловік запропонував своїй сестрі ОСОБА_38 продовжувати тут будівництво і доглядати за тіткою. ОСОБА_10 сплатила якісь кошти її чоловікові. Після смерті ОСОБА_15 ОСОБА_10 разом з своїм чоловіком ОСОБА_1 перейшли жити до цеї хати, разом із ОСОБА_1 вони добудували хату, хатчину, приміщення для газу, поклали стайню. Будівництво проводили спільною працею, за спільні кошти, наймали майстрів, так як обоє працювали. Також свідок пояснила, що ОСОБА_10 перед смертю була лежача, їй відрізали пальці в нозі, медсестра приходила робити перев`язки. Догляд за ОСОБА_10 здійснював, в міру своїх можливостей, ОСОБА_1 . Також ствердила, що коли одного разу вона з своєю невісткою приходила провідати тету ОСОБА_10 , то бачила в них ОСОБА_39 з жінкою, які робили порядки.

Свідок ОСОБА_7 , сусідка позивача, яка проживає в АДРЕСА_3 суду пояснила, що по АДРЕСА_1 колись проживала ОСОБА_36 , двоюрідна сестра мами її чоловіка. Так як мама її чоловіка померла в молодому віці, то її чоловіка та його брата виховувала ОСОБА_36 . Батько її чоловіка був рідним братом мами ОСОБА_15 . Остання була старенька, одинока, потребувала догляду, їм пропонували переходити жити до неї та здійснювати її догляд. В той час рідний племінник ОСОБА_15 - ОСОБА_40 сказав, що треба йому заплатити чотири тисячі, тому що він вимурував одну кімнату з цегли в цьому будинку. Від такої пропозиції вони відмовились, свою нову хату побудували на городі неподалік. Після того догляд за ОСОБА_41 здійснювала ОСОБА_10 . Ствердила, що похорон ОСОБА_15 проводили ОСОБА_1 і ОСОБА_10 . Вони після смерті ОСОБА_15 жили разом, перебудували хату на цегляну, побудували стайню, літню кухню. ОСОБА_1 і ОСОБА_10 , тримали підсобне господарство: корови, свині, здавали їх, за що отримуваликошти. Про те, що вони живуть в цивільному шлюбі, дізналась на попередньому суді, а раніше думала, що вони одружені. Приблизно за півроку перед смертю ОСОБА_5 , яка хворіла, догляд за нею і ОСОБА_1 здійснювала сусідка ОСОБА_42 . Їй відомо, що ОСОБА_10 мала рідну сестру ОСОБА_43 в с. Глушків, але про заповіт ОСОБА_10 їй нічого не відомо.

Свідкок ОСОБА_44 пояснив, що він разом із ОСОБА_1 працювали в колгоспі «Ленінським шляхом», той працював трактористом, а він працював шофером приблизно з 60-тих до 90-х років. Також в колгоспі на фермі разом із його жінкою працювала жінка ОСОБА_1 - ОСОБА_45 . На будівництво хати ОСОБА_46 в с. Котиківка у 80-х роках він возив із с. Стрільче глину для мурування, із с. Кунисівці цеглу, ці будматеріали купував ОСОБА_1 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_47 пояснив, що він, працюючи в колгоспі водієм автомашини ГАЗ-52, возив ОСОБА_1 , який працював трактористом в цьому ж колгоспі, ліс із пилорами, дошки, цемент приблизно в 1978-1980 роках на вул. Руданського в с. Котиківка, де ОСОБА_1 жив з ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_8 , сусід позивача ОСОБА_1 , ствердив, що по АДРЕСА_3 ) він проживає з часу одруження, з 1975 р. В сусідстві, в будинку під АДРЕСА_1 на цій АДРЕСА_5 , після смерті баби ОСОБА_15 , яка померла в 1978р. проживали ОСОБА_1 з ОСОБА_10 . Вони після смерті ОСОБА_48 завалили стареньку хату, в якій вона жила, і разом добудували ще другу половину хату з цегли. Та як він працював водієм вантажної автомашини, то за проханням ОСОБА_1 та ОСОБА_10 привозив їм будівельні матеріали. Вони обоє працювали:він трактористом в колгоспі, а вона на комбікормовому заводі, в господарстві утримували корову, свиней, козу, кури. Також він бачив, що коли ОСОБА_10 захворіла, то за нею доглядав чоловік ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_1 проводив її похорон. Про те, що ОСОБА_10 написала заповіт в користь ОСОБА_39 він почув останнім часом. Раніше декілька разів бачив, як той приїздив білим пікапом до ОСОБА_1 та ОСОБА_49 .

Свідок ОСОБА_50 суду пояснив, що він за замовленням ОСОБА_1 з матеріалу замовника, працюючи в кінці 70-х років столяром в столярному цеху в колгоспі с. Рашків, виконував столярні роботи: робив вікна, двері, підлогу, які встановлював в будинок, де жив ОСОБА_1 хоча адресу він не пам`ятає, однак розказав про місце розташування будинку, в якому ОСОБА_1 жив з ОСОБА_10 . В них дітей не було, вони жили разом, свідок думав, що вони одружені. Оскільки він є двоюрідним братом ОСОБА_1 , він пам`ятає його першу дружину - ОСОБА_51 і їх двох дітей ОСОБА_52 і ОСОБА_53 , які виїхали в Росію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_54 пояснив, що дружина позивача, ОСОБА_10 його двоюрідна сестра, разом ОСОБА_1 з ОСОБА_10 жили по АДРЕСА_3 . Працюючи водієм в кар`єрі в с. Городниця в 1978-1979 роках він привозив їм камінь для будівництва, розраховувались з ним один раз ОСОБА_55 , інший раз - ОСОБА_56 .

З показань свідка ОСОБА_57 , жительки с АДРЕСА_3 , яка з 1994 року проживає по АДРЕСА_1 , та з листопада 2017р. по даний час здійснює догляд за ОСОБА_1 , встановлено, що за життя ОСОБА_10 , коли та була ходяча, могла ще працювати в хаті, на городі, вона приносила їм молоко 2-3 рази в тиждень. Коли в один з днів серпня 2017 р. вона принесла молоко, на прохання ОСОБА_1 , вона промивала рани на нозі у ОСОБА_10 і виявила, що рана була страшенно запущена, так як у ОСОБА_1 погіршився зір, і він добре не бачив стан тих ран, тому викликала швидку допомогу. ОСОБА_10 забрали в Городенківську лікарню, де прооперували, відрізали пальці на нозі. Вона провідувала бабу ОСОБА_10 в лікарні, приносила їсти. В розмовах ОСОБА_10 неодноразово наголошувала, що якби не ОСОБА_1 , то вона нікому не потрібна, а лише він доглядав її, купував ліки, а племінник ОСОБА_58 , на якого вона написала заповіт, жодного разу не провідав її в лікарні, хоча на лікуванні перебувала протягом трьох місяців. Всі витрати по лікуванні ОСОБА_10 оплачував ОСОБА_59 . З лікарні ОСОБА_10 була виписана додому в кінці листопаді 2017р. За проханням ОСОБА_1 вона мила бабу ОСОБА_10 , прала їм, перестеляла постіль, готувала їжу, приносила продукти. Коли ОСОБА_1 треба було відлучились з дому, його возив ОСОБА_60 , в той час вона залишалась з бабою. До дня смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , вона допомагала ОСОБА_1 здійснювати догляд за його дружиною, по декілька разів на день приходила до них, також їм надавали допомогу її дочка та чоловік. Коли вона була в будинку в ОСОБА_61 й ОСОБА_18 , бачила, що їх приходила провідувати ОСОБА_62 , і жодного разу не бачила ОСОБА_39 чи членів його сім`ї. Всі витрати по похороні ОСОБА_10 оплачував ОСОБА_59 . Після лікарні догляд за ОСОБА_10 був нормальний, медсестра приходила робити перев`язки. Їй відомо, що покійна ОСОБА_10 хотіла змінити свій заповіт, мала намір вчинити заповіт в користь її дочки ОСОБА_63 та в користь ОСОБА_1 Але ніхто не думав, що ОСОБА_10 скоро помре. В сільській раді секретар готувала проект заповіту, але ця процедура не завершена, тому що в лютому 2018 р. ОСОБА_10 померла. Про те, що ОСОБА_10 і ОСОБА_1 не перебували в зареєстрованому шлюбі, раніше вона не знала, тому що всі вважали їх подружжям.

Свідок ОСОБА_34 , секретар Котиківської сільської ради ствердила показання свідка ОСОБА_57 стосовно того, що за зверненням ОСОБА_10 по телефону вона в сільській раді підготувала проект заповіту, за яким ОСОБА_10 належне їй майно в рівних долях заповідала ОСОБА_1 та ОСОБА_63 (дочці ОСОБА_64 ). Однак, заповіт не був складений, так як ОСОБА_10 потрапила в лікарню. Також пояснила, що Котиківська сільська рада діє протягом останніх 20 років, а до того територія теперішнього с. Котиківка відносилась до м. Городенка.

За клопотанням представника третьої особи - ОСОБА_20 судом допитані свідки ОСОБА_65 , ОСОБА_23 та ОСОБА_66 .

Свідок ОСОБА_65 суду пояснила, що вона на прохання ОСОБА_3 , який є сином її невістки, під час його від`їзду за кордон на роботу, провідувала його тету ОСОБА_10 , яка жила в с. Котиківка, носила їй продукти (хліб, молоко, батон, сметану) два роки назад, з яких та готувала їжу. Однак, свідок не змогла назвати період, коли саме це було, яким чином з нею розраховувався ОСОБА_3 . Їй не було відомо про те, що тривалий час ОСОБА_10 перебувала в лікарні, вона знала тільки про те, що ОСОБА_10 хворіла на тиск і серце.

Мати ОСОБА_3 , свідок ОСОБА_23 , суду пояснила, що ОСОБА_1 жив у ОСОБА_10 , як квартирант, жили в різних кімнатах, він не давав коштів для ведення господарства, тому ОСОБА_10 в 2018 р. заповіла свою хату її синові. Їй невідомо, хто і в зв`язку з чим здійснював догляд за ОСОБА_10 ОСОБА_67 2018р. вона провідувала тету, в той час ОСОБА_10 була ходячою. Знає, що похорон ОСОБА_10 проводив ОСОБА_1 . Також вона стверджувала, що з метою догляду за ОСОБА_10 вона домовлялась з своєю свекрухою, щоб та купувала продукти для ОСОБА_10 , для цього давала їй гроші, або повертала їй, якщо та витрачала свої кошти. Також пояснила, що ОСОБА_10 особисто добудувала будинок, куплений у ОСОБА_68 , і що будучи працездатною, тета працювала в заготзерні.

Свідок ОСОБА_66 суду показав, що ОСОБА_3 є племінником його дружини ОСОБА_69 , покійна ОСОБА_10 це рідна сестра його тещі ОСОБА_22 . Він одружився в 1982 р., на той час вже був збудований будинок, в якому проживала ОСОБА_10 та ОСОБА_1 Коли вони приїздили в гості один раз в рік, то бували випадки, що ОСОБА_1 не заходив до тієї кімнати, в якій вони говорили з ОСОБА_10 , вважає, що ОСОБА_1 жив як квартирант. Про те, чи здійснював ОСОБА_3 догляд за ОСОБА_10 , свідку невідомо. Ствердив, що він працював разом з ОСОБА_10 на комбікормовому заводі, за час спільної роботи неодноразово привозив теті «аванс», який видавали на роботі зерном. Але з часу припинення роботи він не провідував ОСОБА_10 , останній раз в господарстві ОСОБА_10 він був приблизно в 2000 р.

Показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_65 є суперечливими, неузгодженими, вони не могли достовірно змогли назвати період, коли провідували ОСОБА_10 , не знали про її тривале перебування в лікарні з серпня до листопада 2018р. Зокрема, свідок ОСОБА_23 стверджувала, що зимою 2018р. вона провідувала ОСОБА_10 , яка була ходячою, хоча в той час згідно довідки МСЕК ОСОБА_18 була інвалідом 1 групи і потребувала часткового стороннього догляду.

Показання стосовно того, що ОСОБА_1 проживав як квартирант, спростовуються наявними в матеріалах справи договорами про надання послуг з водопостачання та водовідведення №169 від 20.11.2001 року, про надання телекомунікаційних послуг №12595 від 18.05.2010 року, які оформлені на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 37,38). Оплату комунальних послуг ОСОБА_1 та ОСОБА_10 поводили спільно на ім`я ОСОБА_1 , що стверджено копіями квитанцій, які збереглися, починаючи з 1998р.(а.с. 39-49).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями свідків ( ОСОБА_35 , ОСОБА_7 , ОСОБА_44 , ОСОБА_47 , ОСОБА_8 , ОСОБА_50 , ОСОБА_54 ), позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_10 спільно проживали, здійснювали перебудову старого будинку, будівництво літньої кухні, стайні по АДРЕСА_3 , з 1978р. до 1980 р. Чинний в той час Кодекс про шлюб та сім`ю України, який діяв до 01.01.2004 року, встановлював, що визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану; такий шлюб породжує права і обов`язки подружжя, час виникнення цих прав і обов`язків визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану; при здійсненні прав і виконанні обов`язків, що виникають із шлюбних і сімейних відносин, громадяни повинні додержувати законів. До набрання чинності СК України правовий інститут проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу законом не був передбачений. Порядок набуття спільного майна та його правовий режим визначається за нормами діючого на той час законодавства. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. За змістом правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.03.2015 у справі № 6-211цс14, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 01.01.2004 особами, які проживали однією сім`єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт спільного проживання чоловіка та жінки сім`єю без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 не є підставою для визнання їх права власності на майно, набуте до вказаної дати. До 1 січня 2004 р. виникнення права спільної сумісної власності на майно членів сім`ї виникало за умови створення (придбання) цього майна спільною працею членів сім`ї. За ч. 2 ст. 17 Закону України «Про власність» - майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їхньою спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Таким чином, майно набуте ними може бути визнане їхньою спільною частковою власністю. Про те, що проживаючи спільно без реєстрації шлюбу, ОСОБА_10 та ОСОБА_1 утримували свійських тварин, здавали їх м`ясо заготівельним організаціям, свідчать копії приймальних квитанцій про здачу ОСОБА_1 м`яса, в яких зазначена адреса його місця проживання - АДРЕСА_1 (а.с. 51-56). Виручені кошти використовували для будівництва. Накладною та чеком від 1979 року доводиться, що для будівництва житлового будинку ОСОБА_1 відпускалися цегла та горбиль (а.с. 50).

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, захист його права здійснюється судом.

Так як ОСОБА_1 з ОСОБА_10 з 1979 року проживали однією сім`єю, спільно побудували і обладнали житлове господарство, тому відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною власністю. Оскільки вони вкладали спільні кошти в будівництво, тому суд приходить до переконання, що їх частки є рівними, тому слід визнати об`єктом права спільної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_6 . Виходячи з цього, є підстави визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_3 .

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це трирічний строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Суд вважає, що відсутні підстави для застосування позовної давності, про що просив представник третьої особи, оскільки дізнався про своє порушене право стосовно незаконного включення до складу спадщини ОСОБА_6 будинку, побудованого спільно ним та ОСОБА_10 , позивач дізнався у вересні 2016 р., після чого за його зверненням адвокат надавав адвокатський запит до Коломийського МБТІ (а.с. 135).

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 211, 258-259, 263-265, 268, 273, 293-294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт фактичного припинення шлюбних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 05 січня 1979 року по час смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 лютого 1989 року, видане державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Паньків Д.М. на ім`я ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Скасувати державну реєстрацію права особистої власності ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 , яка проведена 23.10.1993 року за № 1873, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25 лютого 1989 року Городенківською ДНК, зареєстрованого в реєстрі за № 177.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_6 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_8 .

Місце знаходження відповідача Котиківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області - вул. Шевченка, 112, с. Котиківка, Городенківський район, Івано-Франківська область.

Місце проживання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3 , АДРЕСА_7 .

Місце знаходження третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Центру надання адміністративних послуг (ЦНАП) Городенківської районної державної адміністрації - вул. Богуна, 11, м. Городенка, Івано-Франківська область.

Повне судове рішення складене 18.07.2019.

Суддя: Ничик Г. І.