"28" лютого 2019 р. Справа № 150/743/18
Провадження по справі № 2/150/14/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

28 лютого 2019 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.,

за участі секретаря Гендзьори О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, який обґрунтований тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 лютого 2003 року належить житловий будинок по вул. Лісова, 5 в с. Йосипівка Чернівецького району Вінницької області. У вказаному будинку також за реєстрований відповідач. Однак, ОСОБА_3 не проживає в даному будинку понад десять років без поважних причин. Не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, зокрема на оформлення субсидії. Враховуючи наведене, позивач вважає, що ОСОБА_3 втратив право користування житловим приміщенням, а тому позивач як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює останній перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Позивач в позовній заяві просила суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач, будучи про час та місце розгляду справ повідомленим шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України в судове за сідання за невідомих суду причин повторно не зявився.

У звязку із чим, суд, врахувавши думку позивача, в порядку статті 280 ЦПК України постановив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності та співставленні, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 лютого 2003 року серії ВАЕ №222542 належить житловий будинок по вул. Лісова, 5 в с. Йосипівка Чернівецького району Вінницької області.

Згідно довідки, виданої Чернівецькою селищною радою Вінницької області 27 листопада 2018 року №1280, у вказаному будинку також зареєстрований ОСОБА_3

Однак, ОСОБА_3 не проживає в даному будинку понад десять років без поважних причин , що також слідує із зазначеної довідки. Не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться.

Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, зокрема на оформлення субсидії.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З наведених норм законодавства та досліджених судом доказів, вбачається наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що не має права на користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 3, 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст..ст. 2, 4, 5, 10, 12, 200, 206, 207, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком №5 по вул. Лісова в с. Йосипівка Чернівецького району Вінницької області.

Рішення може бути оскаржено на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН