Ухвала

Іменем України

13 травня 2019 року

м. Київ

справа № 463/1808/15-ц

провадження № 61-42118 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційні скарги Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на рішення Личаківського районного суду міста Львовавід 12 червня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Міністерства соціальної політики України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи: начальник Львівського гарнізону, Львівська міська рада, про надання житла,

В с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулася до Личаківського районного суду м. Львова з указаним позовом до МОУ, Міністерства соціальної політики України, КЕВ м. Львова, виконкому Львівської міської ради, в обґрунтування якого зазначають, що ОСОБА_1 є «дитиною війни», а ОСОБА_2 протягом всього свого життя перебував на військовій службі, і у 1999 році звільнений з лав ЗСУ. З 1991 року вони перебувають на квартирному обліку, однак на момент звернення до суду житлом не забезпечені. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , із урахуванням уточнень, просили суд спонукати МОУ та Міністерство соціальної політики України придбати для їх сім'ї квартиру в м. Львові, спонукати КЕВ м. Львова та виконком Львівської міської ради оформити належні рішення, документи на право отримання та вселення їх сім'ї у придбану квартиру в м. Львові.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2017 року позов задоволено частково. Зобов'язано КЕВ м. Львова вчинити всі необхідні дії згідно «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою КМУ від 03 серпня 2006 року № 1081 та «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом МОУ від 30 листопада 2011 року № 737 для придбання житлового приміщення в м. Львові сім'ї ОСОБА_2 , яка складається з п'яти осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року рішення суду першої інстанції змінено. Доповнено після слів: «зобов`язати КЕВ м. Львова», МОУ, вчинити всі необхідні дії згідно «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 та «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом МОУ від 30 листопада 2011 року № 737 для придбання житлового приміщення в м. Львові сім'ї ОСОБА_2 , яка складається з п'яти осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

07 серпня 2018 року КЕВ м. Львова надіслав засобами поштового зв'язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 12 червня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року.

13 серпня 2018 року МОУ надіслало засобами поштового зв'язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 12 червня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року.

У своїх касаційних скаргах КЕВ м. Львова та МОУ просять суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Касаційна скарга КЕВ м. Львова мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального права, зокрема, не взято до уваги того, що оригінал житлової справи ОСОБА_2 своєчасно не передано до житлової комісії Львівської ОВК, яка визначена правонаступником житлової комісії розформованої ВЧ 36983, оскільки оригінал вказаної справи витребувано судом, що в свою чергу призвело до неможливості вирішення питання постановки ОСОБА_2 на квартирний облік у житловій комісії Львівського ОВК та забезпечення його житлом за рахунок житлового фонду МОУ. Також судами не враховано, що забезпечення ОСОБА_2 житлом повинно бути проведено у порядку черговості, з урахуванням черги інших осіб, які перебувають на обліку осіб та потребують поліпшення житлових умов за рахунок житлового фонду МОУ.

Касаційна скарга МОУ мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального права, зокрема, статтею 43 ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами визначено, що громадянам, які перебувають на обліку тапотребують поліпшення житлових умов, житлові приміщення надаються в порядку черговості. ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку Львівського гарнізону, як особа, яка потребує поліпшення житлових умов за № 6. Відтак черговість забезпечення ОСОБА_2 житлом не настала. вказує, що задоволення позовних вимог позивачів призведе до порушення законних прав інших військовослужбовців, які раніше зараховані на квартирний облік.

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2018 року касаційну скаргу КЕВ м. Львова залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 26 січня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, зокрема, для надання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із належними доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку, зазначення адреси електронної пошти, номеру засобу зв'язку та правильного найменування суду касаційної інстанції, до якого подано скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2018 року касаційну скаргу МОУ залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 26 січня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, зокрема, для надання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із належними доказами на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.

У встановлений строк КЕВ м. Львова надіслав засобами поштового зв'язку до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з оригіналами документів, що підтверджують поважність пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, а також зазначив правильне найменування суду касаційної інстанції, до якого подано скаргу та адресу електронної пошти.

Так, в обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, КЕВ м. Львова посилався на те, що копію повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду отримав лише 24 липня 2018 року, та на підтвердження поважності причин пропуску цього строку надав супровідний лист Личаківського районного суду м. Львова від 09 липня 2018 року із штампом КЕВ м. Львова про отримання - 24 липня 2018 року, та конверт із штрихкодовим ідентифікатором 734).

У встановлений строк МОУ надіслано засобами поштового зв'язку до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових із належними доказами напідтвердження поважності причин пропуску цього строку.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, МОУ посилалося на те, що копію повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду отримало лише 16 липня 2018 року рекомендованим повідомленням, та на підтвердження вказаного надало копію супровідного листа Личаківського районного суду м. Львова від 09 липня 2018 року про направлення на адресу МОУ копії повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду, копію конверта Личаківського районного суду м. Львова із штемпелем (13 липня 2018 року) та штрихкодовим ідентифікатором 431), відповідно до якого відправлення вручено саме 16 липня 2018 року.

Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Враховуючи наведене, наведені підстави та надані КЕВ м. Львова та МОУ докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень є поважними, а тому заявлені клопотання підлягають задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

З матеріалів касаційних скарг та оскаржуваних судових рішень убачається, що згідно з виписки з наказу Командира ВЧ 36983 від 27 квітня 1999 року № 42 підполковника ОСОБА_2 , заступника командира частини з виховної роботи звільнено наказом заступника МОУ - командувача ВПС від 29 березня 1999 року № 094 у запас за п. 65, п.п. «Б» (за віком). З 10 червня 1999 року ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення і направлено на військовий облік в Залізничний РВК м. Львова. Станом на 01 січня 2016 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Львівському гарнізоні, як особа, яка потребує поліпшення житлових умов за № 6.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрації від 13 січня 2107 року сім'я позивачів складається з п'яти осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, ОСОБА_1 є «дитиною війни» та має пільги відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Згідно з рішенням виконкому Завійської сільської ради від 17 грудня 1998 року, ОСОБА_2 є опікуном та законним представником недієздатної ОСОБА_1

Згідно з пунктом 8 статті 1 Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв'язку з реформуванням ЗСУ, та членів їхніх сімей"(в редакції, чинній на момент звільнення позивача) особи, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення забезпечуються житловими приміщеннями у порядку, передбаченому законодавством, або мають право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи придбання житла з погашенням їх за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до абз. 1 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про Збройні Сили України" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) МОУ є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкування якого перебувають Збройні Сили України.

Відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03 серпня 2006 року № 1081, питання, пов'язані із забезпеченням житлом військовослужбовців, вирішуються за місцем перебування їх на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Пунктами 1.1, 4.1, 4.4 та 4.5 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ від 30 листопада 2011 року № 737, встановлено, що вказана інструкція визначає організацію забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців ЗСУ, а також осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у ЗСУ, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов, або списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень. Військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання за рішенням КЕВ (КЕЧ), району, погодженим з гарнізонною житловою комісією. КЕВ (КЕЧ) району подає затверджений начальником гарнізону витяг зі Списку розподілу жилої площі для постійного проживання у гарнізоні, погоджений протоколом засідання Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗСУ, разом з документами, що знаходяться в облікових справах, до виконавчого органу сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районної державної адміністрації для видачі ордера, а в закритому військовому містечку КЕВ (КЕЧ) району видає ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Враховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанції, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,дійшли правильного висновку про те, що КЕВ м. Львова не вчинивши всіх необхідних дій спрямованих на реалізацію державної політики в сфері соціального захисту військовослужбовців порушив право позивачів на житло, яке закріплено в Конституції України.

Крім того, апеляційний суд, доповнюючи рішення суду першої інстанції, правильно виходив із того, що МОУ є розпорядником коштів на поліпшення житлових умов військовослужбовців, а відтак є належним відповідачем за пред'явленою позовною вимогою.

Із змісту касаційних скарг, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційних скарг матеріалів убачається, що вони є необґрунтованими, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду клопотання МОУ про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України,

Ухвалив:

Поновити Квартирно-експлуатаційному відділу м. Львова, Міністерству оборони Українистрок на касаційне оскарження рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2017 року та постанови апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Квартирно-експлуатаційному відділу м. Львовата Міністерства оборони України на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Міністерства соціальної політики України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи: начальник Львівського гарнізону, Львівська міська рада, про надання житла.

Копію ухвали та додані до відповідної скарги матеріали направити Квартирно-експлуатаційному відділу м. Львовата Міністерству оборони України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає

Судді: В. В. Пророк

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська