КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3192/18
Провадження № 2/488/369/19 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.10.2019 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

в складі : судді Лазаревої Г.М.,

при секретарі Криницької Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживача фінансових послуг шляхом зобов`язання зарахувати кошти в сумі 4050,00 доларів США на картковий рахунок позивача, стягнення відсотків та пені.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він відкрив у ПАТ КБ «ПриватБанк» поточний рахунок для зарахування заробітної плати в іноземній валюті (доларах США) від нерезидента - компанії United Company RUSAL Alumina Limited (Themistokli Devri, 5 NICOSIA 1066), зареєстрованої та діючої згідно із законодавством Республіки Кіпр, з яким він перебував у трудових відносинах згідно укладеного трудового договору від 22.09.2017.

Однак позивач не зміг отримати перераховану йому роботодавцем заробітну плата за листопад 2017 року в сумі 4050,00 доларів США, оскільки ця сума не була зарахована на його картковий рахунок № НОМЕР_1 , внаслідок блокування грошового переказу відповідачем 20.12.2017 з тих підстав, що компанія-відправник коштів є дочірньою компанією ОК «Русал», яка перебуває під санкціями згідно Указів Президента України № 133/2017 від 15.05.2017, № 126/2018 від 02.05.2018.

Вважаючи дії банку з блокування грошового переказу коштів на його рахунок неправомірними та такими, що порушують його права як споживача фінансових послуг, позивач просив зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» зарахувати кошти в сумі 4050,00 доларів США, які надійшли від компанії United Company RUSAL Alumina Limited, на його картковий рахунок, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь пеню в сумі 405,00 доларів США та проценти в сумі 359,32 доларів США за несвоєчасний переказ коштів на його рахунок.

Остаточно уточнивши заявою від 22.01.2019 позовні вимоги, у зв`язку з проведенням 17.12.2018 банком спірного переказу коштів, позивач просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь пеню в сумі 405,00 доларів США та проценти в сумі 682,98 доларів США за несвоєчасний переказ коштів на його рахунок, а також 10 500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до наявних у матеріалах справи заяв, позивач та його представник просили про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача надав суду пояснення до позову, в яких просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в поясненнях.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивачем 22.09.2017 укладено з компанією United Company RUSAL Alumina Limited трудовий договір, за умовами якого позивач зобов`язався виконувати доручену йому роботу, а зазначена компанія сплачувати винагороду позивачу в розмірі 4050,00доларів США на місяць.

Позивачу банком на підставі анкети-заяви від 03.07.2017 було відкрито у банку відповідача картковий рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів в іноземній валюті.

На вищевказаний рахунок позивача компанією United Company RUSAL Alumina Limited було перераховано 4050,00 доларів США у якості оплати праці за листопад 2017 року, які 20.12.2017 були заблоковані відповідачем та кошти на рахунок позивача не зараховані.

Зокрема, відповідно до листів відповідача від 31.01.2018 № 20.1.0.0.0/7-20180125/1629 та від 23.06.2018 № 20.1.0.0.0/7-180623/596, грошовий переказ від вищевказаної компанії на користь позивача не може бути проведено через те, що згідно Указів Президента України № 133/2017 від 15.05.2017, № 126/2018 від 02.05.2018 до Об`єднаної компанії «Русал» застосовано обмежувальні заходи (санкції), а компанія-відправник коштів є її дочірньою компанією, яка, на думку відповідача, також перебуває під санкціями.

У поясненнях на позов відповідач посилається на те, що причиною блокування переказу коштів на рахунок позивача була та обставина, що у відношенні ОК «Русал» Указом Президента України № 133/2017 від 15.05.2017 обмежувальні заходи (санкції), що унеможливлювало здійснення переказу коштів на рахунок позивача.

Вважаючи дії відповідача щодо блокування переказу коштів на його рахунок незаконними, позивач посилається на те, що у переліку юридичних осіб, до яких застосовано персональні санкції, що містяться у додатках 2 до вищевказаних Указів Президента України, відсутня компанія, яка здійснювала переказ коштів на його ім`я, а отже у відповідача не було правових підстав для блокування коштів. Виходячи з наведеного, позивач вважає, що внаслідок несвоєчасного завершення переказу коштів на його рахунок відповідач зобов`язаний відповідно до вимог ч.1 ст.1073 Цивільного кодексу України та абз.2 п.32.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» сплатити на користь позивача проценти та пеню за порушення строку переказу за період з 20.12.2017 по 16.12.2018.

Відповідач у письмових поясненнях заперечує проти вимог позивача щодо стягнення пені та процентів, посилаючись на те, що введені у відношенні компанії ОК «Русал» санкції розповсюджувалися і на United Company RUSAL Alumina Limited, як на дочірню компанію ОК «Русал», що виключало можливість проведення переказу коштів, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача пені та процентів. Крім того, відповідач зазначає, що правовідносини між ним та позивачем щодо відкриття та обслуговування банківського рахунку ґрунтувалися на договорі, частиною якого є Умови та Правила надання банківських послуг від 27.07.2010, а даними Умовами та Правилами за порушення строку завершення переказу встановлена пеня в іншому розмірі, ніж той, що визначив позивач.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п. 7.1.2. ст 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

У відповідності з ч. 2 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Згідно з ч.3 цієї ж статті, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 7.1.5. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов`язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

Згідно з п. 30.1. ст. 30 цього ж Закону, переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Одним з правових наслідків порушення зобов`язання, які можуть бути встановлені договором або законом, згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, є обов`язок сплати неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 цієї ж статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 ст. 551 ЦК України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до спеціальної норми абз. 2 п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов`язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Оскільки нарахована пеня з розрахунку 0,1 відсотка від суми простроченого платежу вже на дату підписання позовної заяви позивачем (05.07.2018) за період прострочення з 20.12.2017 по 05.07.2018 в сумі 801,90доларів США вже перевищила 10% від суми переказу (4050,00доларів США), то суд погоджується з тим, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума пені за порушення строку завершення переказу, яка обмежується 405,00доларами США (4050Х10%/100).

Згідно з ч. 1 ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1070 ЦК України, проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

З огляду на викладене, відповідач зобов`язаний відповідно до вимог ст. 1073 ЦК України сплатити позивачу проценти за користування його грошовими коштами.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 13 грудня 2010 року справі № 3-58гс10; від 14 березня 2011 року у справі № 3-13гс11 та від 06 червня 2011 року у справі № 3-51гс11, за відсутності визначення договором банківського рахунку розміру процентів за користування банком грошовими коштами клієнта та у разі неприйняття банком вкладів на вимогу, банк зобов`язаний сплатити клієнту проценти в розмірі облікової ставки Національного банку України.

В матеріалах справи відсутні докази про прийняття банком від позивача вкладу на вимогу та про розмір процентів за такими вкладами.

Таким чином, за відсутності визначення договором банківського рахунка розміру процентів за користування банком грошовими коштами та не прийняття банком від позивача вкладу на вимогу, до спірних правовідносин слід застосовувати ч. 1 ст. 1061 ЦК України за аналогією закону (ст. 8 ЦК України), тобто розмір процентів за користування коштами позивача внаслідок несвоєчасного зарахування коштів на його рахунок має складати облікову ставку НБУ.

Згідно розрахунку розміру процентів, що міститься в матеріалах справи, за період з дня, коли кошти мали бути зараховані на банківський рахунок позивача (20.12.2017) по день, що передує даті зарахування таких коштів (16.12.2018), розмір процентів складає 682,98 доларів США. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума процентів.

У відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. При цьому, форму договору банківського рахунку ст.1067 ЦК України не визначає.

В той же час, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1.9. глави 1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за N 1172/8493 (в редакції, чинній на момент відкриття рахунку позивачем згідно його заяви від 27.07.2010), договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис.

Згідно з п.6.1 глави 6 вказаної Інструкції, відкриття поточного рахунку фізичної особи передбачає заповнення такою особою заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів, а також укладання між фізичною особою і банком договору банківського рахунку.

З наведених норм вбачається, що договір банківського рахунку має бути укладений в письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Приписи ст.ст. 633, 634 ЦК України не усувають обов`язку укладання договору банківського рахунку між банком та клієнтом шляхом підписання сторонами його тексту з усіма істотними умовами, а лише встановлюють, що такий договір є стандартизованим для усіх споживачів банківських послуг та не передбачає можливості споживача пропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилається на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом банку від 03.06.2010 № СП-2010-256, які разом з анкетою-заявою від 03.07.2017 банк вважає невід`ємною частиною договору про надання банківських послуг.

Однак в анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 від 03.07.2017 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутні умови про розмір пені за порушення строку завершення переказу.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, які саме Умови та Правила розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи вищевказану заяви-анкету, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо розміру пені за порушення строку завершення переказу. На користь цього висновку свідчить та обставина, що згідно з доданою відповідачем до пояснень копією Умов та Правил надання банківських послуг, останні затверджені наказом від 03.06.2010 року № СП-2010-256. В той же час, згідно наданої відповідачем копії наказу № СП-2010-256, він датований 06.03.2010 року.

Крім того, згідно анкети-заяви від 03.07.2017, Умови та Правила надання банківських послуг розміщено на офіційному сайті ПриватБанку, а отже належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила.

На переконання суду, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої , оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті відповідача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу відкриття рахунку (03.07.2017) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (липень 2018 року) та надання заперечень на позов (квітень 2019), тобто банк міг додати до заперечень на позов Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для нього.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретну редакцію Умов та Правил банківських послуг, про які йдеться в анкеті-заяві позивача від 03.07.2017, а також з огляду на відсутність у цій анкеті-заяві умов щодо розміру пені за порушення строку завершення переказу, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного між сторонами договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , а тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського рахунку, укладеного між сторонами спору 03.07.2017 шляхом підписання відповідних заяв.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді права та обов`язки сторін за договором банківського рахунку в частині розміру пені за порушення строку завершення переказу анкетою-заявою ОСОБА_1 від 03.07.2010.

Аналогійний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 751/631/17.

Таким чином, доводи відповідача про те, що сторони погодили в договорі розмір відповідальності банку за у разі порушення строку завершення переказу є безпідставними.

Також не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про те, що банк правомірно затримав здійснення переказу коштів в сумі 4050,00доларів США через введення санкцій у відношенні платника вказаних коштів, а також про те, що з цієї підстави відповідач не повинен сплачувати позивачу проценти за користування чужими коштами, з огляду на таке

За змістом частин 2 та 3 ст. 5 Закону України від 14.08.2014 N 1644-VII «Про санкції», санкції можуть бути або секторальними, що застосовуються до іноземної держави або невизначеного кола осіб певного виду діяльності, або персональними, які застосовуються до окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи - нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.

Указом Президента України № 133/2017 від 15.05.2017 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28 квітня 2017 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" (Список № 2, № 232) до Об`єднаної компанії "Русал" (Объединенная компания "Русал"), 109240, м. Москва, вул. Николоямська, 13, будівля 1, ИНН , ОГРН НОМЕР_2 , КПП 770901001, ОКПО 54976909 застосовані строком на 1 рік персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), зокрема - блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном, зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань.

Указом Президента України № 126/2018 від 14.05.2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року "Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" до вказаної ж компанії застосовані строком на 3 роки персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) (Список № 2, № 229) у вигляді (1)запобігання виведенню капталів за межі України та (2)заборони участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах.

Аналіз вищевказаних нормативних актів вказує на те, що у разі включення певної юридичної чи фізичної особи до переліку осіб, до яких застосовані персональні санкції, передбачає накладення встановлених обмежень виключно у відношенні цієї конкретно визначеної особи, яка включена у відповідний санкційний список або, якщо це прямо передбачає відповідний вид санкцій, до інших юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи, без зазначення цих осіб в санкційних списках (наприклад, санкції, передбачені п.п. 7), 10), 16) ч.1 ст.4 Закону України «Про санкції»).

Зазначений висновок відповідає нормі ч. 2 ст. 61 Конституції України, згідно якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Вказані вище Закон, Указ Президента України та Рішення Ради національної безпеки і оборони України не передбачають автоматичного розповсюдження та застосування санкцій у відношенні юридичних осіб, які не включені до відповідних санкційних списків, крім окремих видів санкцій, які прямо передбачають таке розповсюдження та які в даному випадку до компанії-платника коштів на адресу позивача або ОК « ОСОБА_2 » не застосовувалися. А тим більше, вказані нормативно-правові акти не передбачають право банку розширено тлумачити їх зміст та застосовувати санкції на власний розсуд.

Наведений вище висновок узгоджується зі змістом пп. 7 п. 1 Постанови Правління Національного Банку України від 01.10.2015 N 654 «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (далі Постанова № 654), яким банкам України приписано такий обов`язок: заблокувати кошти/зупинити фінансові операції осіб, зазначених у санкційних списках, у такому порядку: кошти, що надійшли на користь клієнта від особи, зазначеної в санкційних списках, до якої застосовані санкції "блокування активів" та/або "зупинення фінансових операцій", банк обліковує на відповідному балансовому рахунку, призначеному для обліку кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку.

Тобто вказаний підпункт Постанови № 654 чітко передбачає обов`язок банку заблокувати кошти, що надійшли на користь клієнта банку лише за таких умов: кошти надійшли саме (і тільки) від особи, яка зазначена в санкційних списках; до цієї особи застосовані санкції "блокування активів" та/або "зупинення фінансових операцій".

Водночас, такі види санкцій, як блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном, зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань (Законом України «Про санкції» такого виду санкцій як «зупинення фінансових операцій», про який йдеться в пп.7) п.1 Постанові № 654, не передбачено) є суто персональними та не передбачають поширення на інших (пов`язаних, афілійованих, дочірніх) осіб.

Однак компанія United Company RUSAL Alumina Limited не зазначена в жодному з вищевказаних санкційних списків, а тому на вказану компанію не можна розповсюджувати дію обмежувальних заходів, передбачених вищевказаними Указами Президента України.

Той факт, що опосередкованим власником компанії United Company RUSAL Alumina Limited є Об`єднана компанія «Русал» не може означати автоматичного розповсюдження санкцій, застосованих у відношенні останньої, оскільки застосовані до Об`єднаної компанії "Русал" Указом Президента України № 133/2017 від 15.05.2017 санкції (блокування активів, зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань), які згідно вищевказаної Постанови № 654 могли бути підставою для блокування переказу коштів, які надходять на користь клієнта банку, є персональними, тобто стосуються виключно цієї компанії та не передбачають згідно Закону України «Про санкції» автоматичного розповсюдження на інших юридичних осіб.

Крім того, незважаючи на те, що відношенні Об`єднаної компанії "Русал" Указом Президента України № 126/2018 від 14.05.2018 року застосовані персональні санкції на 3 роки, тобто до 14.05.2021 року, відповідач 17.12.2018 року (тобто в період дії санкцій) завершив спірний переказ та зарахував грошові кошти в сумі 4050,00 доларів США на рахунок позивача, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку. Отже, зарахуванням коштів відповідач фактично визнав факт безпідставності блокування спірного переказу.

Також відповідач в обґрунтування дій щодо блокування переказу коштів на рахунок позивача посилається на п.31 Постанови № 654, згідно якого банкам України заборонено проводити операції, які:1) мають на меті, сприяють або можуть сприяти уникненню обмежень, установлених спеціальними економічними та іншими обмежувальними заходами (санкціями); 2) порушують, сприяють або можуть сприяти порушенню обмежень, установлених спеціальними економічними та іншими обмежувальними заходами (санкціями).

Однак, з урахуванням вищенаведених доводів щодо помилкового поширення санкцій на компанію United Company RUSAL Alumina Limited, є безпідставними доводи банку про те, що переказ на рахунок позивача вказаною компанією коштів у вигляді оплати праці має на меті (порушує), сприяє або може сприяти уникненню або порушенню обмежень, установлених санкціями.

Таким чином, відповідач безпідставно заблокував переказ належних позивачу коштів на його банківський рахунок з посиланням на введення санкцій у відношенні третьої особи (компанію United Company RUSAL Alumina Limited), на яку такі санкції не розповсюджуються.

Щодо посилання відповідача у листах від 31.01.2018 № 20.1.0.0.0/7-20180125/1629 та від 23.06.2018 № 20.1.0.0.0/7-180623/596 на обґрунтування причин блокування переказу коштів на передбачене ч.1 ст.10право банку відмовитися від проведення фінансової операції, то на переконання суду воно також необґрунтоване, оскільки в ч.1 ст.10 згаданого Закону міститься декілька приписів, а тому незрозуміло, яким конкретно з них керувався Банк.

Зокрема, ч. 1 ст. 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний: (1)відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (у тому числі встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; (2) відмовитися від проведення переказу в разі відсутності даних, передбачених частинами дванадцятою і тринадцятою статті 9 цього Закону; (3) відмовити клієнту в обслуговуванні (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) у разі встановлення факту подання ним під час здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (поглибленої перевірки клієнта) недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися: (1) від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу; (2) від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Відповідач чітко не зазначив, з яких саме підстав, визначених ч. 1 ст. 10 Закону, він відмовився від проведення фінансової операції.

При цьому, доказів існування хоча б однієї з обставин, про які йдеться в ч. 1 ст. 10 вказаного вище Закону, відповідачем до суду представлено не було.

Також відповідно до ч.ч. 1, 2 ст 17 Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити проведення фінансової операції у разі, якщо така операція містить ознаки, передбачені ст.ст. 15 і 16 Закону, та зобов`язаний зупинити проведення фінансової операції, якщо її учасником або вигодоодержувачем за нею є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, і в той самий день повідомити про це спеціально уповноважений орган. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на строк до двох робочих днів.

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення такої фінансової операції відповідно до частини першої цієї статті на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний невідкладно повідомити суб`єкта первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до кримінально-процесуального законодавства.

Загальний строк зупинення проведення фінансової операції у випадках, передбачених , не може перевищувати 30 робочих днів.

Банк поновлює проведення фінансових операцій на третій робочий день із дня зупинення фінансової операції в разі неотримання протягом строку, передбаченого частиною першою статті 17 Закону, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової(их) операції(ій).

Отже, блокування переказу коштів (фінансової операції) на користь позивача за всіх вищезазначених умов, можливе максимум на 2 дні, а при блокуванні правоохоронними органами - максимум на 30 робочих днів. Однак блокування переказу банком коштів на рахунок позивача тривав більше 1 року (з 20.12.2017 по 16.12.2018).

Таким чином, позивач був протиправно та свавільно позбавлений банком можливості отримати кошти та вільного розпорядження ними в зв`язку із блокуванням переказу коштів у вигляді заробітної плати в сумі 4050,00 доларів США від компанії United Company RUSAL Alumina Limited на рахунок позивача у банку в період з 20.12.2017 року по 16.12.2018, чим порушив приписи чинного законодавства України щодо строку завершення переказу та права позивача як споживача банківських послуг.

За такого, відсутні підстави вважати, що банк не припустився порушення строку завершення переказу коштів в сумі 4050,00доларів США на рахунок позивача, а також не повинен сплачувати пеню та проценти за таке прострочення.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 10500,00грн. понесених витрат на правову допомогу. Відповідач з вказаною сумою не погоджується, вважаючи її необґрунтованою, не доведеною належним чином та неспівмірною з критеріями, визначеними у ч. 4 ст.137 ЦПК України.

Суд вважає заявлені вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу обґрунтованими, з таких причин.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір від 12.05.2018 про надання правової допомоги та юридичних послуг, укладений між позивачем та адвокатом, предметом якого є надання позивачу правової допомоги та юридичних послуг, пов`язаних з оскарженням дій банку щодо блокування переказу коштів на рахунок позивача. На виконання цього договору, адвокатом позивачу надано послугу з складання тексту позовної заяви про захист прав споживача фінансових прослуг.

Вказаним договором чітко передбачені розцінки на послуги адвоката (3000,00грн. за годину складання, зокрема, позовної заяви).

Актом від 05.07.2018 року детально описано надані послуги, вказано час, витрачений на їх надання (3,5години) та визначено відповідно до вказаних обставин вартість вказаних послуг (3,5Х3000=10500грн.). Квитанцією до прибуткового касового ордера від 25.12.2018 року № 25-12-18-С підтверджується сплата позивачем витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" - задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк", розташованого у м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 405,00 доларів США за порушення строку завершення переказу, а також проценти в розмірі 682,98 доларів США.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк", розташованого у м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 10500,00грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено відповідно до п.п. 15, 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону № 2147-УІІІ від 03.10.2017 р.) до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 12.06.2004 року Корабельним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, адреса реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач - Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк», 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги 50, .

Суддя Г.М. Лазарева