Справа № 510/2369/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2019 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Бошкова І.Д.,

за участю: секретаря - Занфір О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (третя особа: Ренійська міська рада Одеської області) про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності, про що надали письмову заяву.

Представник третьої особи Ренійської міської ради просив розглянути справу у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу у його відсутності.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспорті сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_2; копія свідоцтва про укладання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2; копія актового запису про смерть ОСОБА_5, померлого 10.11.1972р.; копія заповіту ОСОБА_6 від 18.12.1972р на імя ОСОБА_4; копія актового запису про смерть ОСОБА_6, померлої 26.11.1973р.; копія довідки виконкому Ренійської міської ради народних депутатів від 13.02.1984р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4, померлого 11.03.2003р.; копія довідки виконкому Ренійської міської ради Одеської області від 29.08.2018р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 25 по вул. Мірошниченко в м. Рені Одеської області; копія довідки Измаїльського МБТІ від 1984р.; копія свідоцтва про право власності від 22.08.1949р.; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.09.2018р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належало по Ѕ частині житлового будинку по вул. Мірошниченко (колишня вул. Фабрична) в м. Рені Одеської області, на підставі свідоцтва про право власності від 22.08.1949р.,

ОСОБА_5 помер 10.11.1972р. Після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину вищезазначене нерухомого майна. На випадок смерті ОСОБА_5 не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Спадкоємець першої черги - дружина ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини проживала разом зі своїм чоловіком, тобто, фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. Таким чином, вона прийняла спадщину в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963р. Таким чином, вона набула право власності на цілу частину житлового будинку № 25 по вул. Мірошниченко в м. Рені Одеської області, але не встигла оформити право власності юридично.

26.11.1973 р. померла ОСОБА_6, після її смерті відкрилась спадщина на цілу частину вищезазначене нерухомого майна. На випадок смерті ОСОБА_6 розпорядилась належним їй майном, залишила заповіт на імя свого онука ОСОБА_4 (чоловік позивача). Так, спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини проживав разом зі своєю сімєю у спадковому будинку, тобто, фактично вступив у володіння та управління спадковим майном. Тобто, він прийняв спадщину в порядку п.1ч.1ст.549 ЦК України 1963 р.

Чоловік позивача - ОСОБА_4, помер 11.03.2003 р. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № 25 по вул. Мірошниченко в м. Рені. На випадок смерті ОСОБА_4 не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Так, спадкоємцями першої черги після його смерті є його дружина позивач ОСОБА_1 та його діти відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_2, та син ОСОБА_2, який помер 22.03.2015р. Ніхто із зазначених спадкоємців першої черги не звернулись у встановлений законодавством строк до нотаріусу із заявами про прийняття спадщини, проте на момент відкриття спадщини його дружина ОСОБА_1, проживала разом зі своїм чоловіком, тобто, фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. Таким чином, вона прийняла спадщину в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963р. Інші спадкоємці на спадщину не претендують та не заперечують проти того, що їх матір оформила спадщину на своє імя. Пізніше, позивач звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно, про що 12.09.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову.

Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого чоловіка і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 померли до набрання чинності ЦК України 2003р., а позивач фактично прийняла спадщину після їх смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, чоловік позивача ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті своїх дідуся ОСОБА_5 та бабусі ОСОБА_6, а позивач у справі як спадкоємиця першої черги за законом прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 Вона у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але вона фактично прийняла спадщину, оскільки мешкала разом із ним, отже вважається такою, що прийняла спадщину. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. Інші спадкоємці спадщину не прийняли, на неї не претендують.

Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, вона не мала змоги оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, із-за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу, у звязку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом, а не до нотаріальної контори.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на право на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 524, 529, 531, 548, 549 ЦК Української РСР 1963р., ст. ст. 15, 328, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р., суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок № 25 по вул. Мірошниченко (колишня вул. Фабрична) в м. Рені Одеської області, що в цілому складається з: літ. А житловий будинок, житловою площею 19,60 кв.м., загальною площею 26,40 кв.м., літ а навіс, літ. Ж літня кухня, літ. З вбиральня, 1,5,6- огорожа, 4 споруда.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Ренійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков