ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 672/556/19
Провадження № 22-ц/4820/1990/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс» на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 серпня 2019 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс» (далі ТОВ «Мрія Сервіс»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків.

ТОВ «Мрія Сервіс»зазначило, що з 21 травня 2018 року відповідач працював на підприємстві водієм автотранспортних засобів, а в день прийняття на роботу з ОСОБА_1 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність за ввірені йому на час застосування у процесі виробництва та перевезення матеріальні цінності. У жовтні 2018 року ОСОБА_1 одержав талони на 520 л бензину, зокрема, на 200 л бензину А-95 та 320 л бензину А-92. Враховуючи витрати пального при використанні автомобілів УАЗ 452 гаражний номер ВТ-159 і ЗАЗ Таврія гаражний номер НОМЕР_1 , а також залишки пального в баках цих автомобілів, відповідачем залишаються невикористаними талони на 140 л бензину А-95 і 120 л бензину А-92. З 13 грудня 2018 року ОСОБА_1 перестав з`являтися на роботу без поважних причин, у зв`язку з чим 11 січня 2019 року його було звільнено. ОСОБА_1 не повернув підприємству талони на бензин і не відзвітував про витрати 260 л пального, внаслідок чого позивачеві завдано матеріальної шкоди у розмірі 6 518 грн 32 коп.

За таких обставин ТОВ «Мрія Сервіс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 6 518 грн 32 коп. майнової шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 серпня 2019 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 , який працював на посаді водія автотранспортних засобів, не відноситься до категорії працівників, із якими повинен бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність, а тому договір від 21 травня 2018 року не може бути підставою для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності. Крім того, ТОВ «Мрія Сервіс» не надало доказів вини ОСОБА_1 у заподіянні матеріальної шкоди та відомостей про заробіток відповідача, внаслідок чого суд позбавлений можливості вирішити питання про відповідальність останнього в межах середнього місячного заробітку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Мрія Сервіс» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, а ОСОБА_1 не доведено відсутність його вини у заподіянні шкоди товариству, отже, відповідно до законодавства він має нести повну матеріальну відповідальність за перевитрати пального понад затверджені норми. Суд не врахував цих обставин, не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подав відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути задоволена частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, і не застосував закон (п. 2 ст. 134 КЗпП України), який підлягав застосуванню.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду повинно бути скасовано з ухваленням нового рішення.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Наказом від 21 травня 2018 року №137-К ОСОБА_1 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів на умовах строкового трудового договору з 21 травня по 30 листопада 2018 року з посадовим окладом згідно штатного розпису з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу.

У той же день ТОВ «Мрія Сервіс» уклало з ОСОБА_1 договір про повну матеріальну відповідальність, за умовами якого останній зобов`язався нести повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 одержав на підприємстві талони на 520 л бензину, зокрема, на 200 л бензину А-95 та 320 л бензину А-92. Враховуючи витрати пального при використанні автомобілів УАЗ 452 гаражний номер ВТ-159 і ЗАЗ Таврія гаражний номер НОМЕР_1 , а також залишки пального в баках цих автомобілів, відповідач не використав талони на 140 л бензину А-95 і 120 л бензину А-92, а також не подав звіт щодо їх використання та витрат пального.

Наказом від 11 січня 2019 року №4-К ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул.

Згідно бухгалтерської довідки від 6 травня 2019 року за ОСОБА_1 рахується залишок пального на суму 6 518 грн 32 коп.

Застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Із положень ст.132 КЗпП України слідує, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної відповідальності встановлені ст. 134 КЗпП України.

За замістом цієї норми відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, у випадках, коли:

- між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (п. 1);

- майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами (п. 2);

- відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків (п. 6).

Згідно зі 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва (далі Перелік), затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, яка діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР».

Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Відповідно до загальних положень Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року №43, нормування витрат палива це встановлення допустимої міри його споживання в певних умовах експлуатації автомобілів, для чого застосовуються базові лінійні норми, встановлені по моделях (модифікаціях) автомобілів, та система нормативів і коригуючих коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні, та інші умови експлуатації.

За змістом пп. «в» п. 14 Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 5 серпня 1983 року № 759 «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів», яка є чинною, за перевитрату палива понад затверджених норм з вини працівників автомобільного транспорту з них утримується 100 відсотків вартості перевитраченого автомобільного палива.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», матеріальна відповідальність в повному розмірі на підставі пункту 6 статті 134 КЗпП України покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну перевитратою пального на автомобільному транспорті.

Як передбачено ч. 1 ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

За змістом указаних норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника.

При цьому тягар доказування підстав покладення на працівника відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на нього трудових обов`язків, несе власник або уповноважений ним орган.

При поданні позовної заяви ТОВ «Мрія Сервіс» послалося на п. 6 ст. 134 КЗпП України як підставу для покладення на ОСОБА_1 повної матеріальної відповідальності. Разом із тим, ТОВ «Мрія Сервіс» обґрунтувало свій позов про відшкодування збитків і тим, що між сторонами був укладений договір про повну матеріальну відповідальність (п. 1 ст. 134 КЗпП України), а ОСОБА_1 одержав матеріальні цінності під звіт, не повернув це майно та не підтвердив факт його використання (п. 2 ст. 134 КЗпП України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював у позивача на посаді водія автотранспортних засобів, яка не включена до Переліку. Крім того, ТОВ «Мрія Сервіс» не довело, що ОСОБА_1 виконував роботи, пов`язані зі збереженням цінностей, переданих йому на зберігання, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва.

Отже, ОСОБА_1 не належить до категорії працівників, із якими відповідно до ст. 135-1 КЗпП України міг бути укладений письмовий договір про повну матеріальну відповідальність.

За таких обставин суд першої інстанції правильно керувався тим, що ОСОБА_1 не повинен нести повну матеріальну відповідальність за завдану шкоду на підставі п. 1 ст. 134 КЗпП України.

Наказом від 1 лютого 2017 року №117 (а.с. 17-18) встановлено норми використання пального на службовий транспорт, у тому числі на автомобілі УАЗ 452 гаражний номер ВТ НОМЕР_2 і ЗАЗ Таврія гаражний номер НОМЕР_1 , які використовував ОСОБА_1

ТОВ «Мрія Сервіс» погодилося з витратами пального, зазначеними ОСОБА_1 у подорожніх листах легкового автомобіля від 31 жовтня 2018 року (а.с. 19-22), та врахувала ці витрати при визначенні розміру збитків. Натомість, позивачем не надано доказів про те, що ОСОБА_1 допущено перевитрату пального.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 не може нести повну матеріальну відповідальність за завдану шкоду й на підставі п. 6 ст. 134 КЗпП України.

Посилання ТОВ «Мрія Сервіс» в апеляційній скарзі на вказані випадки матеріальної відповідальності відповідача не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи.

Разом із тим, поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що з вини ОСОБА_1 позивачеві заподіяно прямої дійсної шкоди через неповернення матеріальних цінностей, одержаних працівником під звіт.

У ТОВ «Мрія Сервіс» видача водіям талонів на бензин здійснюється за журналом руху пального, у якому зазначаються прізвище водія та кількість одержаних ним талонів, при цьому водій підтверджує отримання документів на пальне своїм підписом.

Згідно цього журналу (а.с. 11-16) у жовтні 2018 року ОСОБА_1 одержав талони на 200 л бензину А-95 та 320 л бензину А-92. Складаючи подорожні листи легкового автомобіля від 31 жовтня 2018 року (а.с. а.с. 19-22), відповідач вказав про витрату 60 л бензину А-95 та 200 л бензину А-92, а також на залишки невикористаних талонів.

ОСОБА_1 не повернув підприємству талони на пальне, вартість якого склала 6 518 грн 32 коп., і не подав звіт щодо їх використання, тому відповідно до п. 2 ст. 134 КЗпП України ОСОБА_1 має нести повну матеріальну відповідальність за завдані збитки.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Неврахувавши всіх обставин справи та указаних норм матеріального права, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов ТОВ «Мрія Сервіс» є безпідставним і необґрунтованим, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

З огляду на викладене, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мрія Сервіс» слід стягнути 6 518 грн 32 коп. майнової шкоди.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ТОВ «Мрія Сервіс» задоволено в цілому, внаслідок чого з ОСОБА_1 на користь позивачаслід присудити судовий збір: 1 921 грн за подання позову та 2 881 грн 50 коп. за подання апеляційної скарги, а всього 4 802 грн 50 коп. (1921+2881,50).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс» задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 серпня 2019 рокускасувати та ухвалити нове рішення. Розподіл судових витрат між сторонами змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс» (місцезнаходження 48000, Тернопільська область, місто Підгайці, вулиця Міцкевича, 12; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38554271) 6 518 гривень 32 копійки майнової шкоди та 4 802 гривні 50 копійок судового збору, а всього 11 320 гривень 82 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.М. Костенко

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції Федорук І.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 53