Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 216/1107/14-ц

провадження № 61-22996св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

відповідач (позивач за первісним позовом) - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_3 , на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року у складі суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позов обґрунтований тим, що 13 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (ПАТ «ОТП Банк», банк) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № CM-SME0AU/043/2007, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 175 000 дол США.

5 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір поруки № SR-SME0AU/043/2007/2, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 всіх боргових зобов`язань перед банком за даним договором № CM-SME0AU/043/2007 від 13 лютого 2007 року.

Позичальник не здійснив погашення кредиту за кредитним договором, у зв`язку з чим 17 червня 2011 року поручителю ОСОБА_1 направлена вимога виконати боргові зобов`язання.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CM-SME0AU/043/2007 від 13 лютого 2007 року.

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг України», з урахуванням уточнених позовних вимог просив припинити правовідносини, які виникли на підставі договору поруки.

Зустрічний позов обгрунтований тим, що 15 лютого 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № CM-SME0AU/043/2007 від 13 лютого 2007 року, в якій сторони домовились про збільшення фіксованої процентної ставки до рівня 6,5% річних + FIDR на період з 15 лютого 2010 року до 11 липня 2010 року, а з 12 липня 2010 року і до повного погашення зобов`язань за кредитним договором буде використовуватись плаваюча процентна ставка на рівні 15,86% + FIDR, без його згоди, оскільки пунктом 3 частини першої кредитного договору встановлена плаваюча процентна ставка на рівні фіксованого відсотка - 5,0% річних + FIDR на весь строк дії кредитного договору.

Крім того, згідно з додатковою угодою № 2 від 15 лютого 2010 року до зазначеного кредитного договору сторони домовились про внесення доповнень до кредитного договору такого змісту: «У випадку порушення позичальником будь-яких зобов`язань, встановлених пунктом 1 цього додаткового договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток підвищується на 2% річних в порядку, передбаченому цим додатковим договором».

Письмової згоди на збільшення фіксованої процентної ставки чи фіксованого відсотка на 2% він не надавав.

18 грудня 2009 року позичальник ОСОБА_2 отримав від банку досудову вимогу від 01 липня 2009 року про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, в якій Банк наполягав на достроковому виконанні зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів, чим змінив кінцеву дату повернення кредиту з 13 лютого 2011 року на 17 січня 2010 року, збільшивши зміст основаного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, без згоди поручителя.

У зв`язку із зміною зобов`язання без згоди поручителя збільшився обсяг його відповідальності, що є підставою для припинення поруки.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»: заборгованість за кредитним договором від 13 лютого 2007 року №СМ-SMEOAU/043/2007, яка на 31 березня 2011 року становить 753 660, 36 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 84 602,20 дол. США, заборгованість за процентами - 10 078,75 дол. США, разом: 94 680,95 дол. США (84 602,20 + 10 078,75), що за курсом Національного банку України станом на 31 березня 2011 року еквівалентно 753 660,36 грн, стягнуто судовий збір - 3 654,00 грн.

Ухвалою Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2015 року заочне рішення скасоване.

Рішенням Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-SМЕАU/043/2007 від 13 лютого 2007 року, яка станом на 06 березня 2015 року становить - 10 080 800,03 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 84 602,20 дол. США, заборгованість за відсотками - 10 078,75 дол. США, всього: 94 680,95 дол. США (84 602,20 + 10 078,75), що за курсом Національного банку України станом на 06 березня 2015 року еквівалентно 2 167913,97 грн, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 7 912 886,06 грн, всього: 10 080 800,03 грн (2 167 913,97 + 7 912 886,06), судовий збір - 3 654 грн. У зустрічному позові ОСОБА_1 про припинення поруки відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності. Щодо зустрічного позову суд зазначив, що обсяг відповідальності поручителя не збільшився. Згідно з пунктом 2.3.1. договору поруки ОСОБА_1 ознайомлений з положеннями кредитного договору, розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобов`язаннями. Будь-яке посилання в тексті цього договору на положення кредитного договору є достатнім для виявлення волі кожної сторони щодо змісту такого посилання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задоволено частково. Рішення Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 серпня 2016 року скасовано в частині задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідно до статті 1050 ЦК України банк змінив строк виконання основного зобов`язання, тому шестимісячний строк, протягом якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право звернутись з позовом до поручителя повинен обчислюватись з 30 липня 2011 року, однак оскільки такі вимоги заявлені до ОСОБА_1 , як до поручителя, 13 лютого 2014 року, тобто більше ніж через два роки після настання строку виконання зобов`язань, який сплинув 30 січня 2012 року відповідно до статті 559 ЦК України порука припинилась.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій він просить змінити рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року, виклавши резолютивну частину в такій редакції: апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю. Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 серпня 2016 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення про задоволення уточнених зустрічних позовних вимог у повному обсязі. Припинити правовідносини, які виникли в нього на підставі договору поруки № SR-SME0AU/043/2007/2 від 15 лютого 2010 року, укладеного між ним, ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк». У задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення з нього в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №СМ-SMEOAU/043/2007 від 13 лютого 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 за ЗАТ «ОТП Банк», у розмірі 10 080 800,03 грн відмовити.

Рух справи в суді касаційної інстанції

14 березня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою.

09 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням від 12 червня 2019 року № 379/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення в частині зустрічного позову, неправильно застосували норми матеріального та порушили норми процесуального права, не з`ясували обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Суди не врахували, що позивач за зустрічним позовом просив припинити поруку відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України. Отже, вимоги зустрічного позову по суті не вирішено. Суд апеляційної інстанції обгрунтував відмову у зустрічному позові частиною четвертою статті 559 ЦК України, однак не застосував її як підставу для припинення поруки.

Банк змінив термін виконання основного зобов`язання з 13 лютого 2011 року на 17 січня 2010 року, а тому шестимісячний термін пред`явлення вимоги до поручителя закінчився ще 16 липня 2010 року, а із позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду лише 10 лютого 2014 року, тобто після спливу строку.

Аргументи інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надійшли.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 13 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та третьою особою ОСОБА_2 укладений кредитний договір № СМ-SMEOAU/043/2007, відповідно до умов якого позичальник ОСОБА_2 отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 175 000,00 дол. США, з відсотковою ставкою 5,0% + FIDR* (процентна ставка по строковим депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору; в залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банка ставка FIDR* може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором; інформація щодо розміру ставки FIDR* розміщується на сайті банку, та в приміщеннях банку (головний офіс, в інших відділеннях), з цільовим призначенням - на споживчі цілі, зі строком користування до 13 лютого 2011 року, якщо тільки не буде застосовано іншого терміну (том 1, а. с. 41-47).

Згідно з пунктом 4 цього договору позичальник зобов`язався щомісяця здійснювати погашення кредиту рівними частинами, з нарахуванням процентів на залишок заборгованості за кредитом.

15 лютого 2010 року між сторонами укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № СМ-SMEOAU/043/2007 від 13 лютого 2007 року, яким внесені зміни до пункту 3.1. кредитного договору, а саме: на період з 15 лютого 2010 року до 11 липня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процента ставка в розмірі 6,5%, що є значно меншою за попередньо-встановленою плаваючою відсотковою ставкою 5,0% + FIDR.

Пунктом 3.2. цього договору передбачено, що на період з 12 липня 2010 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі 15,86% + FIDR (том 2, а. с. 42-44).

У той же день, 15 лютого 2010 року, між сторонами укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору № СМ-SMEOAU/043/2007 від 13 лютого 2007 року та зазначено, що у випадку порушення позичальником будь-яких своїх зобов`язань, встановлених підпункту 1 цього додаткового договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за кредитним договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка)) підвищується на 2% річних, в порядку, передбаченому цим додатковим договором (т. 2, а. с. 45).

Також 15 лютого 2010 року, з метою забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір поруки № СR-SMEOAU/043/2007/2, згідно з умовами якого ОСОБА_1 , як поручитель, зобов`язався відповідати за виконання позичальником договірних зобов`язань за кредитним договором № СМ-SMEOAU/043/2007 від 13 лютого 2007 року з усіма наявними та майбутніми змінами, доповненнями та додатками (т. 1, а.с. 49-50).

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», банк відповідно до пункту 3.1. у порядку та на умовах цього договору продав (переуступив) новому кредитору права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку № 1 до договору), новий кредитор прийняв такий кредитний портфель та зобов`язався сплатити на користь банку певну суму коштів. З моменту відступлення банком прав новому кредитору вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі, пов`язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Додаток № 1 до договору підтверджує передачу новому кредитору право вимоги за кредитним договором № СМ-SMEOAU/043/2007 від 13 лютого 2007 року та договором поруки № СR-SMEOAU/043/2007/2 від 15 лютого 2007 року (т.1, а. с. 68-75).

Суди встановили, що відповідно до кредитного договору № СМ-SMEOAU/043/2007 від 13 лютого 2007 року строком виконання зобов`язань за кредитним договором та датою повернення останнього платежу є 13 лютого 2011 року. Встановивши строк дії кредитного договору, сторони визначили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (повернення платежів), що входить до змісту основного зобов`язання, яке виникло на основі договору.

У пункті 4.1 договору поруки сторони передбачили, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

17 червня 2011 року банк надіслав поручителю ОСОБА_1 досудову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів за кредитним договором № СМ- EOAU/043/2007 від 13 лютого 2007 року, у строк протягом 30 днів з дати отримання цієї вимоги (т. 2, а. с. 186).

Цю вимогу відповідач ОСОБА_1 отримав 30 червня 2011 року (т. 2, а. с. 188).

Суд апеляційної інстанції встановив, що строк на звернення до суду з позовом до поручителя повинен обчислюватись з 30 липня 2011 року, однак вимоги заявлені до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто більше ніж через два роки після настання строку виконання зобов`язань, який сплинув 30 січня 2012 року, тому порука припинилася.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (тут і далі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З огляду викладені приписи порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до пункту 4.1 договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

Сторони у договорі поруки врегулювали питання строку виконання основного зобов`язання, а саме відповідно до підпункту а) пункту 2.1. боржник зобов`язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником коштів не пізніше 13 лютого 2011 року.

З огляду на це необхідно застосовувати припис частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки у разі, якщо у договорі не встановлений строк її дії і якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Після спливу строку виконання основного зобов`язання у позивача виникло право протягом наступних шести місяців пред`явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов`язання боржника. І після спливу цих шести місяців порука припинилася.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, справа № 545/1014/15-ц, провадження № 14-54 цс 18, від 10 квітня 2019 року, справа № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18.

Доводи позову та касаційної скарги ОСОБА_1 , що банк змінив строк повернення кредиту з 13 лютого 2011 року на 17 січня 2010 року, Верховний Суд не бере до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції встановив, що після направлення ОСОБА_2 досудової вимоги від 01 липня 2009 року він та банк уклали додаткові договори від 15 лютого 2010 року №1 і №2 до кредитного договору від 13 лютого 2007 року.

Оскільки строк виконання основного зобов`язання визначено 13 лютого 2011 року, то позивач протягом наступних шести місяців мав пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника. Позивач пред`явив вимогу до поручителя ОСОБА_1 поза межами строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, а до суду звернувся 10 лютого 2014 року. Тому порука припинилася з серпня 2011 року, а пред`явлення досудової вимоги ОСОБА_1 після закінчення строку виконання основного зобов`язання не має правового значення для вирішення строку припинення поруки.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, суд апеляційної інстанції зазначив, що шестимісячний строк, протягом якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мало право звернутись з позовом до поручителя, повинен обчислюватись з 30 липня 2011 року, строк виконання зобов`язань сплинув 30 січня 2012 року, тому відповідно до положень статті 559 ЦК України порука припинилась.

Верховний Суд зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції щодо строку припинення поруки не вплинули на вирішення спору по суті, оскільки суд встановив про припинення поруки.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а спрямовані на незгоду з викладеними судом мотивами відмови у позові ТОВ ОТП Факторинг, тому підстави для зміни резолютивної частини ухвали суду відсутні.

Доводи касаційної скарги, що ОСОБА_1 не надавав згоди на збільшення фіксованої ставки чи фіксованого відсотка на 2% були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції, який встановив, що відповідно до пункту 2.3.1 договору поруки ОСОБА_1 ознайомлений з положеннями кредитного договору, розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобов`язаннями. Будь-яке посилання в тексті цього договору на положення кредитного договору є достатнім для виявлення волі кожної сторони щодо змісту такого посилання. Сторони договору поруки погодили, що пункт 2.1 вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що ОСОБА_1 заперечував проти положень договору поруки.

Установивши зазначені обставини, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про припинення поруки.

Доводи касаційної скарги були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до власних міркувань щодо застосування до спірних правовідносин вимог закону.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко