Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Ходька В.М., за участі секретаря судового засідання Якимової О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, за відсутності учасників справи, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 49 716,62 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 300,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення положень ст. 116 КЗпП України не виплатив позивачу нараховану заробітну плату у розмірі 49 716,62 грн. за період з листопада 2017 року по липень 2018 року в день його звільнення з посади сторожа Служби відомчої охорони. До позовної заяви представник позивача додав клопотання про витребування у відповідача довідки розрахунку по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі на основній посаді ОСОБА_1 за період з листопада 2017 року по липень 2018 року, а також додав клопотання про розгляд справи в спрощеному провадженні з викликом сторін.

Представником позивача ОСОБА_2 10.01.2019 року подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої він просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 47 355,19 грн. за період з листопада 2017 року по липень 2018 року, та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 300,00 грн.

Представник відповідача надав відзив в якому виклав свої заперечення проти позову посилаючись на те, що відповідно до позовних вимог розмір заборгованості із заробітної плати позивачеві становить 49 716,62 грн., однак відповідно до довідки розмір заборгованості інший і станом на 09.01.2019 року складає 47 355.19 грн., зазначена сума є сумою без урахування обовязкових податків та зборів, та з урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, представник відповідача вважає, що підготовка позовної заяви про стягнення заробітної плати не є складною, оформлення процесуальних документів по справі не потребувало затрати значного часу та не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи, просить зменшити розрахунок витрат на послуги адвоката по зазначеній справі.

Ухвалою суду від 14.12.2018 року справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи на 10.01.2019 року, яке було відкладено на 07.02.2019 року. Учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач позов не визнав. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи що відповідає положенню ч.3 ст.211 та ч.2 ст.247 ЦПК України.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 відповідно до наказу № 2825-к від 05.07.2018 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку з не виконанням власником умов трудового договору, що підтверджується записами трудової книжки (а.с.8).

Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні № 720 від 06.07.2018 року ОСОБА_1 за період листопад 2017 року липень 2018 року нараховано до виплати заробітну плату у сумі 49 716,62 (а.с.9).

Згідно довідки про невиплачену заробітну плату, відповідач станом на 09.01.2019 року має перед позивачем заборгованість із заробітної плати за період листопад 2017 року - липень 2018 року в сумі 47 355,19 (а.с.28).

Відповідно до ст.ст.47, 115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство не провело остаточний розрахунок з позивачем за виконану ним роботу, чим порушено його трудові права.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки "класичне" право власності, яке розглядається в Україні, а й до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч.1 ст.21, ч. 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на наведене, доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову, є неспроможними.

За таких вищенаведених підстав, оскільки відповідачем не було проведено розрахунку з позивачем та не виплачена належна йому заробітна плата, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати у розмірі 47 355,19 грн. (без урахування податків та інших обовязкових платежів).

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6 300,00 грн., суд виходить з такого.

У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи.

За змістом ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатських послуг, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 6 300,00 грн. та Актом прийняття-передачі наданої правничої допомоги. Адвокат у судовому засіданні участі не приймав. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), розміром позовних вимог, оскільки справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 1 800,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 704 грн. 80 коп., від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.97, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України "Про оплату праці", ст.ст.12, 13, 76-81, 137, 141, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В АЛ И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 47 355 (сорок сім тисяч триста пятдесят пять) грн. 19 коп. без урахування податків та інших обовязкових платежів, що стягуються з доходів громадян, та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 800 (одну тисячу вісімсот) грн. 00 коп..

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (, м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14) на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. (стягувач Державна судова адміністрація України, Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; Код за ; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: 6001; Код класифікації доходів бюджету:22030106).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», , м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14.

Суддя В.М. Ходько