Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 1111/3678/12

провадження № 61-20775св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник (стягувач) - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Пісна Валентина Сергіївна,

заінтересована особа - ОСОБА_1 (боржник),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», від імені якого діє Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Шевченко Андрій Миколайович, на ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 21 червня 2017 року у складі судді Шевченко І. М. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 липня 2017 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Авраменко Т. М., Суровицької Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог, заперечень учасників справи і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (далі - Подільський ВДВС міста Кропивницький) Пісної В. С., заінтересована особа - ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2012 року у справі № 1111/3678/12 було задоволено його позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставі зазначеного рішення 05 жовтня 2012 року йому було видано виконавчий лист, який воно пред`явило до виконання в Подільський ВДВС міста Кропивницький. 07 квітня 2017 року державним виконавцем Пісною В. С. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з тим, що в боржника ОСОБА_1 відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення. Однак державний виконавець не вчинив усіх необхідних дій, спрямованих на виконання рішення суду, чим порушив вимоги статей 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження». Вказану постанову воно отримало 19 травня 2017 року. Враховуючи викладене, ПАТ «Родовід Банк» просило визнати незаконними дії державного виконавця Подільського ВДВС міста Кропивницький Пісної В. С. у виконавчому провадженні № 52369086 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 07 квітня 2017 року та скасувати зазначену постанову.

В запереченні на скаргу державний виконавець Подільського ВДВС міста Кропивницький Пісна В. С. зазначила, що відповідно до вимог статті25 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову від 29 вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження, копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання. Керуючись статтями 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження», вона направила до відповідних органів та установ запити про надання інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, однак майна чи коштів, на які можливо звернути стягнення, не виявлено. 28 березня 2017 року нею здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що у боржника відсутнє належне йому на праві власності майно, на яке можливо звернути стягнення. Тому 28 березня 2017 року нею винесено постановою про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 21 червня 2017 року в задоволенні скарги відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що державний виконавець здійснив необхідні дії та встановив, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. Доводи скарги про те, що державний виконавець порушив вимоги статей 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження» спростовуються матеріалами, які надані державним виконавцем, та матеріалами виконавчого провадження. Судом не встановлено порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, стягувач не позбавлений права пред`явити виконавчий документ до виконання повторно.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» відхилено. Ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 21 червня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У серпні 2017 року ПАТ «Родовід Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 липня 2017 року і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги.

Касаційна скарга ПАТ «Родовід Банк» мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини справи, не дослідили у повному обсязі доказів і не звернули уваги на те, що державний виконавець не вжив усіх необхідних заходів для належного виконання судового рішення, проігнорував вимоги Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зокрема не вжив належних заходів щодо розшуку майна боржника шляхом направлення запитів до відповідного Відділу реєстрації актів цивільного стану щодо надання інформації про перебування боржника у шлюбі, до Головного управління статистики відповідної області про надання інформації щодо реєстрації боржника як засновника будь-якої установи, підприємства, організації, до Відділу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про надання інформації щодо отримання страхових виплат, до Державної нотаріальної контори для отримання Витягу із Спадкового реєстру щодо отримання боржником спадщини або внесення її у реєстр як спадкоємця, до відповідного Відділу архітектури щодо виявлення майна боржника (павільйонів, кіосків), до відповідного управління (відділу) житлового господарства (сільської ради) про надання довідки Форми №3 (про зареєстрованих та мешкаючих осіб), безпосередньо до самого боржника про наявність майна чи коштів, що належить йому, та яке знаходиться в інших осіб (дебіторська заборгованість), до банківських та фінансових установ про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, не здійснено подання щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України, до Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України» щодо наявності цінних паперів, депозитарної діяльності, до Територіального центру зайнятості щодо перебування боржника на обліку, до Державної авіаційної служби України про наявність зареєстрованих за боржником цивільних повітряних суден. Суди першої та апеляційної інстанцій не дали належної оцінки факту відсутності відомостей про проведення державним виконавцем перевірок майнового стану боржника з періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року відмовлено ПАТ «Родовід Банк» у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору, касаційну скаргу залишено без руху для усуненні недоліків, а саме - заявнику слід було сплатити судовий збір, та встановлено для виправлення вказаних недоліків строк до 12 вересня 2017 року, але не більше п`яти днів з дня отримання цієї ухвали, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» визнано неподаною та повернуто заявнику у зв`язку з несплатою судового збору.

У грудні 2017 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 08 грудня 2017 року відкрито провадження у справі за вказаною заявою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини ухвалить рішення про інше.

12 січня 2018 року справа № 1111/3678/12 передана до Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року заяву ПАТ «Родовід Банк» задоволено. Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року скасовано, справу передано до суду касаційної інстанції для вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 04 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в цій справі за касаційною скаргою ПАТ «Родовід Банк», від імені якого діє Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Родовід Банк» Шевченко А. М., на ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 липня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 383 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2012 у справі №1111/3678/12 було задоволено позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 9 629,81 грн, в тому числі 647,10 грн - прострочений кредит, 60 грн - прострочений овердрафт, 121,94 грн - прострочені проценти за кредитом, 2,48 грн - прострочені проценти за овердрафт, 8 798, 29 грн - штрафні санкції. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір в сумі 214,60 грн.

На підставі вказаного рішення 05 жовтня 2012 року Ленінським районним судом міста Кіровограда видано виконавчий лист № 1111/3678/12 2/1111/1045/11.

За заявою ПАТ «Родовід Банк» від 26 вересня 2016 року постановою державного виконавця Подільського ВДВС міста Кропивницький Пісної В. С. від 29 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52369089 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. Копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

14 грудня 2016 року на запит державного виконавця Подільського ВДВС міста Кропивницький Пісної В. С. було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно з якою відомості відносно боржника ОСОБА_1 відсутні.

За повідомленням Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міста Кіровограда та Кіровоградського району від 14 грудня 2016 року № 777/7 за ОСОБА_1 автотранспорту не значиться.

Згідно з повідомленнямДержавної інспекції сільського господарства у Кіровоградській області від 16 листопада 2016 року № 15-1176/1 боржник ОСОБА_1 не має зареєстрованої в інспекції сільськогосподарської техніки.

Листом Управління Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області від 27 грудня 2016 року № 32-28-99.10-6154/15-16 на запит державного виконавця повідомлено, що згідно із земельно-кадастровими даними управління станом на 29 грудня 2012 року відомості про право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки відсутні.

На запит до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсії, державним виконавцем отримано відповідь від 14 лютого 2017 року, за якою інформації щодо ОСОБА_1 не знайдено.

На запит до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, державним виконавцем отримано відповідь від 14 лютого 2017 року про неможливість однозначно ідентифікувати особу ОСОБА_1 .

На запит до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, державним виконавцем отримано відповідь від 15 лютого 2017 року, за якою платник податків з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 на обліку не перебуває.

На запит до Державної фіскальної служби України про джерела отриманих доходів ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , державним виконавцем отримано відповідь від 15 лютого 2017 року про те, що реєстраційний номер облікової картки платника податків/серія та номер паспорта і прізвище та ім`я у відповідних полях не відповідають інформації, яка міститься у Державному реєстрі фізичних осіб.

28 березня 2017 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що у боржника відсутнє належне їй на праві власності майно, на яке можливо звернути стягнення, про що складено акт.

Постановою державного виконавця Подільського ВДВС міста Кропивницький Пісної В. С. від 07 квітня 2017 року виконавчий лист № 1111/3678/12 2/1111/1045/11, виданий 05 жовтня 2012 року Ленінським районним судом міста Кіровограда, повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначена постанова мотивована тим, що у відповідача відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, і в результаті вжитих державним виконавцем заходів виявити таке майно не вдалося.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 14 ЦПК України 2004 року, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тривале невиконання рішень, постановлених національними судами є системною проблемою України, яка констатована у декількох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення ЄСПЛ у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 3, 14, 18, 19, 21, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні скарги ПАТ «Родовід Банк», суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем вжиті всі необхідні заходи щодо розшуку майна боржника та встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, а тому судом не встановлено порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» і прав заявника.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував у повній мірі вимог статей 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», не встановив дійсних обставин справи та не перевірив належним чином доводів ПАТ «Родовід Банк» щодо недотримання державним виконавцем норм чинного законодавства, а саме: чи звертався державний виконавець безпосередньо до самого боржника про наявність майна чи коштів, що належить йому, та яке знаходиться в інших осіб; чи направляв запити до відповідних органів про надання інформації про перебування боржника у шлюбі, про реєстрацію боржника як засновника будь-якої установи, підприємства, організації; чи звертався державний виконавець до інших банківських та фінансових установ про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника; чи звертався державний виконавець до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше, ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше, ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Отже, суд апеляційної інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не встановив достатньо повно фактичних обставин, які мають значення для її правильного вирішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд апеляційної інстанції не виклав у судовому рішенні в достатній мірі мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення в цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів апеляційним судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд. Верховний Суд врахував, що суд апеляційної інстанції не усунув порушень, допущених місцевим судом під час розгляду справи, а тому з метою процесуальної економії та з огляду на визначені процесуальним законом повноваження апеляційного суду дійшов висновку, що справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», від імені якого діє Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Шевченко Андрій Миколайович, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 липня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук