П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року

м. Рівне

Справа № 560/1208/18

Провадження № 22-ц/4815/1375/19

Головуючий в Дубровицькому районному суді

Рівненської області: суддя Сидоренко З.С.

Рішення суду ухвалено 11 липня 2019 року

Повний текст складено: 22 липня 2019 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 липня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Вмотивовуючи свої позовні вимоги, зазначала, що з 2000 по 2012 рік перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 червня 2013 року з ОСОБА_1 на користь позивача стягуються аліменти в сумі 400 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Проте відповідач покладеного на нього рішенням суду обов`язку належним чином не виконував, сплачував аліменти невчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість.

З наведених мотивів просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 28 361, 20 гривень.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 31 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2019 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 липня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 28 361,20 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 768,40 гривень судового збору.

На рішення суду відповідачем подану апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, яка полягала в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що судом порушені вимоги ст. 196 СК України та ч.6 ст.81, ч.3 ст.82 ЦПК України, оскільки, згідно із довідками державного виконавця загальний розмір заборгованості по аліментах становить 17 600 гривень і цю суму пеня перевищувати не може. При цьому відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір пені з березня 2013 року по грудень 2018 року складає 28 361,20 гривень, коли суд зазначив період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2017 року, не обґрунтувавши це та не провівши перерахунок за вказаний період. Крім того, судом не враховано матеріального стану відповідача, адже він утримує трьох дітей від іншого шлюбу та сплачує аліменти, хоча нерегулярно, але в повному обсязі.

З викладених підстав просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково, стягнувши з нього на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 17 600 гривень.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Встановлено, що з позивача на користь відповідача відповідно до рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 червня 2013 року стягнуто аліменти на утримання дітей синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 400 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 18 березня 2013 року до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до довідки старшого державного виконавця Дубровицького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області (далі Дубровицький РВ ДВС ГТУЮ в Рівненській області) від 02 серпня 2018 року №8366/15.8-37 заборгованість, яка рахується за ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року становить 19 200 гривень (а.с. 9-10).

У свою чергу, згідно із довідкою №692/02-37, виданою 29 вересня 2016 року виконуючим обов`язки начальника Дубровицького РВ ДВС ГТУЮ в Рівненській області, з березня 2013 року по 01 вересня 2016 року за відповідачем рахувалась заборгованість у сумі 4 800 гривень (а.с. 11-12). Тобто ця сума врахована в попередній довідці.

Спірні відносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 покладених на нього рішенням суду обов`язків щодо сплати аліментів на утримання спільних з ОСОБА_2 дітей.

Звертаючись з позовом до суду, позивач просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів саме за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2017 року, а тому стягнення неустойки в межах бажаного ОСОБА_2 періоду часу з огляду на принципи диспозитивності є правильними.

Між тим, як обґрунтовано зазначено особою, що подала апеляційну скаргу, сума стягуваної неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не може перевищувати суму загальної заборгованості.

При вирішенні спірних правовідносин суд попередньої інстанції керувався правовою позицією, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц.

Цією постановою застосовано формулу, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковою для використання судами. Загальна сума пені обчислюється у такий спосіб.

?р=(А1?1%?Q) + (А2?1%?Q2) + …… (Аn?1%?Qn), де:

?р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

А1 - нарахована сума аліментів на перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

Аn - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки самим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розрахунок пені має відбуватися за кожен день прострочення сплати аліментів, причому першим днем (початком періоду) прострочення є перше число місяця, що слідує за тим місяцем, за який виникла заборгованість.

Дослідивши розрахунок пені, зроблений представником позивача адвокатом Конончук С.Й., суд попередньої інстанції встановив, що цей розрахунок повністю відповідає формулі, наведеній Великою Палатою Верховного Суду та з урахуванням положень ст. 196 СК України стягнув з боржника відповідну суму.

Проте колегія з такими виснвоками погодитись не може.

Так, наданий суду розрахунок в частині нарахувань пені за прострочення сплати аліментів в сумі 58 513,44 гривень (а.с. 13 стовп 8 розрахунку) повністю відповідає наведеній Великою Палатою Верховного Суду формулі, але в частині суми, яка підлягає до стягнення ( стовпик 9 розрахунку), ці подальші нарахування є хибними.

Відповідно до зазначеного розрахунку пеня за прострочення сплати аліментів за бажаний позивачем період становить 53 760 гривень, а саме 4 753,44 гривні (сума нарахованої пені від березня 2013 по січень 2014) віднявши від 58 513,44 гривень (загальний розмір пені за прострочення аліментів за період з 18 березня 2013 року по 31 грудня 2017 року).

Отже, враховуючи, що згідно з довідкою від 02 серпня 2018 року №8366/15.8-37, наданою державним виконавцем, загальна сума заборгованості з аліментів станом на грудень 2017 року становила 17 600 гривень, то розмір належної до стягнення пені за несвоєчасну сплату цих аліментів, має відповідати саме такій заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Однак частиною 1 ст. 196 СК України чітко встановлено розмір стягнення судом неустойки (пені) - не більше 100 відсотків заборгованості.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Спонуканням для скасування оскаржуваного рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України є порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Частинам 1, 6, 10, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на задоволення позовних вимог частково (62.06%) та на те, що позивача звільнено від сплати судового збору, тому за розгляд цивільної справи у суді попередньої інстанції з відповідача на користь держави підлягає стягненню 476,87 гривень судового збору ( 768,40 х 62.06%).

З урахуванням обставини задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 належить компенсувати за рахунок держави сплачених ним при поданні апеляційної скарги 1 057,20 гривень судового збору.

Тому різниця судового збору, яка підлягає компенсації відповідачу за рахунок держави, складає 580,33 гривень (1 057,20 - 476,87).

На підставі ст. 196 СК України, керуючись ст. 374, 376, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 липня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 17 600 (сімнадцять тисяч шістсот) гривень.

Позивач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

Н.В. Ковальчук