Ухвала

25 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 2-2066/07

провадження № 61-7541 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради (теперішня назва - виконавчий комітет Соборної районної у м. Дніпрі ради) про визнання права власності та просила визнати за нею право власності на об`єкти нерухомого майна - торгівельні павільйони: № 1 літ. А-1, а-ганок, загальною площею 25 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 ; № 2 літ. А-1, а-ганок, загальною площею 16,4 кв.м, розташований по АДРЕСА_2 , та зобов`язати відповідача вчинити дії щодо підготовки документів для введення вищезазначеного майна до експлуатації.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкти нерухомого майна - торгівельні павільйони: №1 літ. А-1, а-ганок, загальною площею 25 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 ; №2 літ. А-1, а-ганок, загальною площею 16,4 кв.м., розташований по АДРЕСА_2 . Зобов`язано відповідача вчинити дії щодо підготовки документів для введення вищезазначеного майна до експлуатації.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2007 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради про визнання права власності відмовлено.

У квітні 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

У вказаній справі ціна позову становить 163 752 грн, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до наведених приписів ЦПК України.

Посилання у касаційній скарзі про те, що справа має для заявника виняткове значення та становить значний суспільний інтерес є безпідставними й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта