Номер провадження: 22-ц/813/3324/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

розглянувши у порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання правочину недійсним та застосування реституції на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Загороднюка В.І. 20 вересня 2018 року в м. Одесі,

встановила:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» про визнання правочину недійсним та застосування реституції (а.с.1-13). В обґрунтування позову посилався на те, що 23 березня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір F723595, предметом якого було надання учаснику фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок обFєднаних коштів учасників через систему «АвтоТак». Ознайомившись з договором, позивач мало що зрозумів з його змісту. В договорі та додатках до нього не були указані підприємство, з яким учасник заключив договір, виробник, імпортер чи дистрибFютор, а також основні характеристики автомобіля. Також в договорі не було вказано строк його дії. Позивач вважав, що умови договору були несправедливими, створювали дисбаланс договірних прав та обовFязків сторін. Відповідачем під час укладання договору надавалася у двозначний, незрозумілий, нечіткий спосіб інформація учаснику, що свідчило про здійснення ТОВ «Авто Просто» нечесної підприємницької практики, що порушило права ОСОБА_2 як споживача.

Позивач просив:

1.визнати недійсним з моменту укладення Договір F723595 від 23 березня 2017 року з додатком F1 та F2, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто»;

2.стягнути з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 В,Ю. грошові кошти у розмірі 18 570,86 грн.

Рішення ухвалене у відсутність учасників справи.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладення Договір F723595 від 23 березня 2017 року з додатком F1 та F2, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто».

Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 18 570,86 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Авто Просто», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що в діяльності ТОВ «Авто Просто» вбачаються ознаки нечесної підприємницької практики, що є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а укладена між позивачем та відповідачем угода є з цих підстав недійсною, оскільки не врахував, що ТОВ «Авто Просто» має видану Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг ліцензію на зайняття підприємницькою діяльністю, передбаченою умовами Угоди, та діяльність товариства не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ТОВ «Авто Просто» слід задовольнити, рішення суду першої інстанції F скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позов підлягає задоволенню, оскільки в діяльності ТОВ «Авто Просто» вбачаються ознаки нечесної підприємницької практики.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовFязків є, зокрема, договори та правочини.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто» укладено договір F723595 (далі: Договір) про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі за рахунок обFєднання коштів учасників через систему «АвтоТак», підписано додаток F1 та F2, до Договору (а.с.14-20).

Додатком F1, який є невідFємною частиною договору відповідно до ст. 1 Договору, зафіксовано досягнення між позивачем та відповідачем згоди стосовно придбання автомобіля, назва якого в документі не зазначена, поточна ціна якого на момент укладення договору становила 179 550,00 грн (а.с.19).

Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з приводу надання останнім ОСОБА_2 послуг з адміністрування системи «АвтоТак», яка базується на створенні груп покупців (Учасників), метою яких є придбання автомобілів.

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання вказаного договору недійсним.

Відповідно до ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, передбачених ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Положеннями ч.1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена заборона на здійснення нечесної підприємницької практики, яка включає в себе будь яку діяльність (дії чи бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

В п. 7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що заборонені як такі, що вводить в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

З огляду на вищенаведене, законодавством «Про захист прав споживачів» передбачена одна з підстав визнання недійсним договору, здійсненого з використанням нечесної підприємницької практики, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

З цієї підстави позивач, звернувшись з позовом, пославшись на п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», просив визнати укладений з ТОВ «Авто Просто» договір недійсним, оскільки діяльність підприємства відповідача на його думку була такою, що ввела його в оману як споживача.

У вказаному законі не наведено нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми», за допомогою якого діяльність субFєкта підприємництва слід відносити до «пірамідальної схеми».

Аналіз п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок, що поняття «пірамідальна схема» слід застосовувати за наявності трьох ознак:

1.здійснення учасником сплати за можливість отримати компенсації;

2.компенсація надається за умови залучення учасником до схеми інших учасників;

3.відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, відсутність вищенаведених ознак виключає можливість визнання схеми «пірамідальною», тобто такою, яка не відповідає вимогам національного законодавства.

В рамках договірних правовідносин предметом договору сторін, укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобілів «АвтоТак», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Статтею 2 Договору передбачено вичерпний перелік обовFязків ТОВ «Авто Просто», зокрема, гарантування надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання останнім умов договору, зобовFязання забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами Договору. Пунктом 8.2 Договору передбачено, що учасник, якому надано право на отримання автомобіля, має право одержати автомобіль у власність, якщо він на момент такого одержання належним чином виконує свої зобовFязання за Договором, а підприємство відповідач в свою чергу зобовFязується, у разі виконання останнім всіх необхідних умов, згідно ст. 2 Договору організувати передачу автомобіля у власність отримувача.

Шляхом аналізу наведених положень Договору слід зробити висновок, що «право на отримання автомобіля» включає в себе право учасника одержати автомобіль та обовFязок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник належним чином виконує свої зобовFязання за договором.

Відповідно до п. 8.1 умов Договору постачальник не пізніше, ніж протягом 30 днів з дня отримання замовлення має передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля.

Статтею 2 Договору передбачено, що поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку розміру періодичних платежів та інших платежів, передбачених договором. Періодичні платежі, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від поточної ціни автомобіля та не підлягають перерахунку.

Таким чином, Договором передбачено, що учасник кожного місяця сплачує частину ціни автомобіля. Після одержання автомобіля споживач зобовFязаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати F 100% від ціни автомобіля. Отже, Договором передбачена щомісячна сплата внесків за автомобіль, який передається споживачеві в рамках договору, а не за можливість отримати автомобіль. Споживач, який виконав усі умови Договору, має право вимагати від товариства виконати свою частину зобовFязань за Договором.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що діяльність ТОВ «Авто Просто» за Договором є функціонуванням «пірамідальної схеми» та суперечить положенням п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки в діяльності товариства не вбачаються головні ознаки «пірамідальної схеми», а саме: безтоварність та сплата компенсації за рахунок залучення учасником до схеми інших учасників. Придбання товару здійснюється ТОВ «Авто Просто» за рахунок обFєднання внесків кожного з учасників групи. Різниця між учасниками-споживачами виявляється лише в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання ними своїх зобовFязань за Договором.

Крім того, для віднесення схеми до «пірамідальної» суду першої інстанції необхідно було врахувати також інші норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ «Авто Просто» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга».

Згідно змісту ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга F операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, F і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Суд першої інстанції не врахував положень закону та не застосував їх до спірних правовідносин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року внесено зміни до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», а саме: зокрема, доповнено п.11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі вказаного закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердила ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, які закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

З матеріалів справи вбачається, що діяльність ТОВ «Авто Просто» направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням коштів споживачів для придбання автомобілів у групах, що підтверджується копією виданої Національною комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ліцензії, тобто дозволу на зайняття вказаним видом діяльності (а.с. 127).

Доказів визнання вказаної ліцензії недійсною матеріали справи не містять.

Зважаючи на вищенаведене, законодавець розмежовує поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Діяльність ТОВ «Авто Просто» належить до другої групи, що вбачається з копії ліцензії на зайняття вказаним видом діяльності, та відповідність вимогам законодавства. Такий висновок ґрунтується та відсутності «пірамідальної схеми» згідно змісту п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» - товарність схеми, тобто надання споживачу товару в обмін а внесені ним кошти.

Таким чином, укладений між позивачем та відповідачем правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови його отримання та до такого правочину не може бути застосовано визначення «пірамідальної схеми, а тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо задоволення позову з цих підстав, оскільки неповно дослідив обставини справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 вересня 2013 року у справі F6-40цс13 та Верховним судом у постанові від 08 червня 2018 року у справі F61-30054св18.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу відсутності обманних дій відповідача під час укладення договору з позивачем, виходячи з наступного.

При виконання угод з учасниками, укладеними в рамках системи «АвтоТак» ТОВ «Авто Просто» надає учасникам послуги, направлені на придбання автомобілів на основі функціонування механізму системи, який забезпечує придбання кожним з учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними платежами протягом кількох років. Матеріалами справи спростовуються посилання позивачу в позовній заяві щодо установлення відповідачем обовFязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням Договору. Зі змісту ст. 19 Договору вбачається, що підписання цього договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього; учасник підтверджує, що ТОВ «Авто Просто» надало інформацію про суть фінансової послуги, що пропонується Договором, із зазначенням варстості цієї послуги для учасника групи. Документ підписаний особисто ОСОБА_2 з одного боку, та представником ТОВ «Авто Просто» з іншого. Доказів на спростування належності підпису ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 12.1.5 якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитися від Договору протягом 14 календарних днів з дати підписання Договору, Договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь-яких зобовFязань за Договором.

З огляду на вищенаведене, позивач в порядку ст. 627 ЦК України власним підписом засвідчив, що вільно, без примусу іншої сторони договору, погодився на викладені в Договорі умови, ознайомився особисто зі змістом Договору та Додатків до нього, вважає положення Договору зрозумілими та справедливими по відношенню до себе, погоджується на виконання умов Договору. Доказів звернення учасника до відповідача про дострокове розірвання Договору в передбачений угодою термін матеріали справи не містять. Суд першої інстанції вірно дослідив, що позовні вимоги в цій частині були безпідставними.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, а саме той факт, що товариство за Договором надавало послуги щодо адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, має ліцензію на зайняття вказаним видом діяльності, зайняття даним видом діяльності врегульовано законодавством, а тому підстави для задоволення позову у даній частині були відсутні.

Враховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу ТОВ «Авто Просто», оскаржуване судове рішення скасовує та ухвалює нове, яким відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, ким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» відмовити у повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2»г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

ОСОБА_3