П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року

м. Рівне

Справа F 562/1155/18

Провадження F 22-ц/4815/560/19

Рішення Здолбунівського районного

(вступна і резолютивна частини) ухвалено

в м. Здолбунів Рівненської області

24 січня 2019 року о 12 год. 50 хв.

повний текст складено: 01 лютого 2019 року

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 лілія ОСОБА_3;

відповідачі: ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів:

Здолбунівська районна державна нотаріальна контора;

представники учасників справи:

позивача F адвокат ОСОБА_8;

відповідача ОСОБА_4 F адвокат ОСОБА_9;

за участі (в апеляційному суді): ОСОБА_2, її представника F адвоката ОСОБА_8; ОСОБА_6, ОСОБА_7 та представника ОСОБА_4 F адвоката ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 січня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів,: Здолбунівська районна державна нотаріальна контора; про встановлення факту батьківства,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Здолбунівська районна державна нотаріальна контора; та просила суд встановити факт, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 20 травня 2017 року, є її батьком. Позов мотивовано тим, що з 1989 року її батьки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 проживали однією сім'єю без шлюбу. На дату її народження, 02 листопада 1991 року, шлюб між батьками у встановленому порядку не був зареєстрований, адже батько юридично перебував в іншому шлюбі, який було розірвано в 1994 році. В її свідоцтві про народження запис про батька було здійснено за вказівкою матері. За життя батька вони не задумувалися над формальностями і не ставили питання про оформлення батьківства. Він ніколи не заперечував факт свого батьківства і такий факт підтверджується спільним проживанням і веденням спільного господарства з її матір'ю. ОСОБА_10 постійно брав участь в її вихованні та матеріальному утриманні, організовував її весілля. Встановлення факту батьківства необхідно позивачу для прийняття спадщини. Також зазначає, що зверталася до суду з заявою про визнання батьківства в порядку окремого провадження. Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 04 квітня 2018 року скасовано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2018 року, заяву ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, заінтересовані особи: ОСОБА_11, Рівненський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, залишено без розгляду.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 липня 2018 року залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_4

Відзив на позовну заяву відповідачами не подавався.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 січня 2019 року позовну заяву задоволено повністю, встановлено факт батьківства ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, який помер 20 травня 2017 року, щодо дочки ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище F "Небесна") ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 15 листопада 1991 року зроблено відповідний запис F 3650.

На рішення суду відповідачами подано апеляційну скаргу, де покликалися на його незаконність та необґрунтованість, що полягали в порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначають, що підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, що позивачем надано не було. Також вказують про те, що суд першої інстанції при розгляді справи про встановлення батьківства дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, відкрив провадження та розглядав спір за поданою позивачем позовною заявою за правилами ст. 128, 130 СК України, а постановив рішення за правилами Кодексу про шлюб і сім'ю України в редакції 1969 року з посиланням на ст. 55, що є неприпустимим. Вказують, що позивачем не надано суду достатніх та обґрунтованих належних і допустимих доказів щодо позову за вимогою у відповідності до ст. 53 КпШС України.

За наведених мотивів просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У поданому відзиві позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просила його залишити без змін, а апеляційну скаргу F без задоволення. Зазначала, що суд першої інстанції, на підставі належних та допустимих доказів дійшов правильного висновку про наявність причин визнання батьківства. З огляду на те, що для вирішення даного спору необхідні будь-які відомості, що засвідчували б походження дитини від певної особи, то районним судом були допитані свідки і досліджені письмові докази. Тому доводи відповідачів про необхідність надання висновку судово-генетичної чи судово-імунологічної для визнання батьківства є безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів відповідачів і відзиву позивача, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлюючи факт батьківства ОСОБА_10, померлого 20 травня 2017 року, щодо ОСОБА_2, суд першої інстанції, з посиланням на встановлені у справі обставини та досліджені докази, правильно виходив з того, що ОСОБА_10 і матір позивача ОСОБА_11 проживали однією сім'єю та перебували у фактичних шлюбних відносинах. ОСОБА_10 як до, так і після народження ОСОБА_2, визнавав своє батьківство.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України F3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб і сім'ю України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України F5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Отже, дані правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб і сім'ю України, що був чинний 02 листопада 1991 року коли народилась ОСОБА_2

За правилами ст. 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі F 543/738/16-ц (провадження F 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі F 641/9147/15-ц (провадження F 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі F 225/6301/15-ц (провадження F 61-30047св18).

Судом попередньої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з 1989 року проживали однією сім'ю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. 02 листопада 1991 року ОСОБА_11 народила дочку.

Відповідно до Свідоцтва про народження серії ІІІ-ГЮ F328877, виданим 15 листопада 1991 року відділом ЗАГС м. Рівне, ОСОБА_12 народилася 02 листопада 1991 року в м. Рівне, про що складено запис F3650. Батьками записані ОСОБА_13 та ОСОБА_11.

З копії запису акта про народження F3836 від 03 грудня 1991 року вбачається, що підставою внесення відомостей про батька у Свідоцтві про народження серії ІІІ-ГЮ F328877 є заява матері ОСОБА_11 від 15 листопада 1991 року.

20 травня 2017 року помер ОСОБА_10, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії І-ГЮ F208483, виданим 22 травня 2017 року Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Крім показань допитаних в судовому засіданні свідків, визнання померлим ОСОБА_10 свого батьківства щодо дитини, спільне проживання однією сім'єю ОСОБА_10 та ОСОБА_11, ведення спільного господарства, виховання та утримання останніми дочки, підтверджено обставинами, встановленими рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року у справі F 562/3272/17, залишеному без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 22 березня 2018 року, де зокрема йдеться, що донька ОСОБА_11 та ОСОБА_10 F відповідач ОСОБА_2, народилась до моменту укладення офіційного оформлення шлюбу між своїми батьками.

Підтвердженням батьківства ОСОБА_10 є також заява відповідача ОСОБА_4, подана 25 травня 2017 року F 226 до Здолбунівської державної нотаріальної контори, де останньою вказано, що іншими спадкоємцями, крім неї, є діти спадкодавця ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2

В довідці, виданій Рівненським міським бюро технічної інвентаризації про склад сім'ї наймача, зазначено, що у квартирі за адресою: м. Рівне, вул. Біла, 107 А, кв. 39, проживають ОСОБА_10 F основний квартиронаймач та ОСОБА_12 F дочка.

В матеріалах справи містяться копії листів (оригінали були оглянуті в судовому засіданні районного суду), що передавалися ОСОБА_10 в пологовий будинок для ОСОБА_11, з яких вбачається визнання його батьківства щодо позивача.

Доводи апеляції щодо того, що суд попередньої інстанції при розгляді справи про встановлення батьківства дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, відкрив провадження та розглядав спір за позовною заявою за правилами ст. 128, 130 СК України, а ухвалив рішення за положеннями Кодексу про шлюб і сім'ю України в редакції 1969 року з посиланням на ст. 55, не спростовують висновків суду про обґрунтованість позову.

Приходячи до висновку про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду знаходить, що під підставами позову, які відповідно до ст. 43 ЦПК України вправі змінити лише позивач, слід розуміти згідно зі ст. 175 цього Кодексу обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі його посилання на норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини.

Поготів, ця обставина не призвела до помилкового вирішення справи із застосуванням норм матеріального права, які не підлягали застосуванню.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, оскільки ст. 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

Встановивши на підставі належним чином досліджених доказів обставини того, що мати позивача ОСОБА_11 та померлий ОСОБА_10 разом проживали однією сім'єю й вели спільне господарство, виховували та утримували дочку, а також, що померлий ОСОБА_10 за життя визнавав позивача своєю дитиною, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо встановлення батьківства та похідної вимоги про внесення відповідних змін до актового запису щодо народження ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - "Небесна") Л.А.

Доводів, які спростовують встановлені судом першої інстанції факти, апеляційна скарга не містить.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачами при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на їх же рахунок.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 січня 2019 року F без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 14 год. 50 хв. 14.05.2019

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_14