Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 127/14573/18

провадження № 61-3348св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2018 року у складі головуючого-судді Федчишена С. А. та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2019 року у складі колегії суддів: Марчук В. С., Матківської М. В., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» ( далі - КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго») про стягнення невиплаченої заробітної плати.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 12 травня 2008 року працювала у відповідача на посаді інженера з підготовки кадрів, 12 березня 2018 року звільнена на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України. За весь період роботи виконувала покладений на неї обов'язок по веденню військового обліку, проте відповідачем не здійснювалася доплата за виконання вказаного додаткового обов'язку, який не передбачений посадовою інструкцією.

Посилаючись на те, що її незаконно було позбавлено права на отримання надбавки, ОСОБА_1 просила стягнути з КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на свою користь 99 465,52 грн невиплаченої доплати за ведення військового обліку.

Крім того, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» безпідставно порушено її трудові права в частині виплати надбавки за високі досягнення в праці в розмірі 50 % посадового окладу, яка встановлена додатком № 6 до Галузевої угоди між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Об'єднанням організацій роботодавців «Всеукраїнська конфедерація роботодавців житлово-комунальної галузі України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2013-2015 роки та 2017-2018 роки й відповідно до пункту 3.1 угоди належить до мінімальних обов'язкових гарантій в оплаті праці. Колективні договори не містять спеціальних норм, які регулюють порядок встановлення та відміни надбавок працівнику, у додатках до них встановлено лише максимальний розмір надбавки за високі досягнення у праці в розмірі 50 % посадового окладу. Однак розмір вказаної надбавки щомісячно встановлювався наказом директора підприємства, й кожного місяця був різний, інколи надбавка взагалі не виплачувалося, у зв'язку з чим ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача суму невиплаченої надбавки за високі досягнення у праці в розмірі 119 208,73 грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на свою користь невиплачену заробітну плату в загальному розмірі 218 674,24 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги ОСОБА_1 про виплату їй доплати за виконання додаткового обов'язку та надбавки за високі досягнення у праці є безпідставними, оскільки внесення відомостей про персональний облік військовозобов'язаних та призовників входило в безпосередні обов'язки позивача, згідно посадової інструкції, за які остання отримувала заробітну плату, й відповідно доплата не нараховувалася та не виплачувалася відповідачем правомірно, надбавка за високі досягнення у праці нараховувалася і виплачувалася позивачу на підставі наказів керівника підприємства з січня 2011 року в розмірі від 10% до 50% в залежності від економії коштів фонду оплати праці, що відповідає вимогам Колективних договорів та Галузевої угоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2018 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У лютому 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди належним чином не дослідили й не встановили обсягу і змісту її посадових обов'язків, у порушення вимог частини третьої статті 89 ЦПК України не вмотивували врахування в якості доказів наданих відповідачем Посадових інструкцій, достовірність яких викликає сумніви, не врахували, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що зменшення розміру та невиплата надбавки за високі досягнення у праці відбувалося через відсутність коштів у підприємства, унаслідок чого дійшли помилкових висновків про безпідставність позовних вимог та порушили принципи справедливості, об'єктивності і неупередженості.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У квітні 2019 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає. При цьому зазначено, що доплати і надбавки встановлюються за наказом керівника підприємства не є обов'язковими, а заохочувальними виплатами та їх виплати залежать від екнономії коштів фонду оплати праці.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 12 травня 2008 року працювала у КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на посаді інженера з підготовки кадрів 1 категорії.

Наказом № 59/1 від 02 лютого 2009 року її призначено відповідальною за військовий облік на підприємстві.

Відповідно до наказу № 687-к від 21 грудня 2016 року ОСОБА_1 , як інженеру з підготовки кадрів 1 категорії, наказано вести військовий облік військовозобов'язаних і призовників, бронювання військовозобов'язаних на підприємстві з грудня поточного року з відпрацюванням необхідної документації відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов'язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07 грудня 2016 року.

12 березня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади інженера з підготовки кадрів на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України, у зв'язку з відмовою від продовження роботи із зміною істотних умов праці.

Відповідно до пункту 2.23 Розділу 2 Посадових інструкцій інженера з підготовки кадрів 1 категорії, затверджених генеральним директором КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 03 грудня 2012 року та від 15 травня 2013 року, одним із завдань і обов'язків ОСОБА_1 є ведення обліку військовозобов'язаних та призовників працюючих на підприємстві з метою забезпечення контролю за виконанням громадянами військових обов'язків.

Посадовою інструкцією інженера з підготовки кадрів 1 категорії, затвердженою виконуючим обов'язки генерального директора КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 02 липня 2015 року не передбачено обов'язку позивача з ведення військового обліку, й відповідно наказом КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» № 208/1 від 26 червня 2015 року, ОСОБА_1 починаючи з 01 липня 2015 року встановлено доплату за ведення військового обліку на підприємстві в розмірі 25 % посадового окладу.

Згідно довідки про нараховану заробітну плату ОСОБА_1 за час роботи у КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» за період з 01 січня 2011 року по день звільнення включно, позивачу нараховувалася надбавка за високі досягнення у праці в період з січня 2011 року до березня 2012 року без врахування відсотку, за період з квітня 2012 року до червень 2012 року - 20 % від посадового окладу, липень 2012 року - 30 %, серпень 2012 року - 10 %, вересень 2012 року - 30 %, жовтень, листопада 2012 року - по 20 %, грудень 2012 року - 12 %, , січень 2013 року - 15 %, лютий 2013 року - 20 %, березень - травень 2013 року - по 10 %, червень 2013 року - 15 %, липень 2013 року - 10 %, серпень 2013 року - 15 %, вересень 2013 року - 10 %, жовтень 2013 року - 20 %, листопад-грудень 2013 року - по 25 %, січень - квітень 2014 року - по 20 %, травень 2014 року - 25 %, червень - грудень 2014 року - по 20 %, лютий 2015 року - 20 %, липень - серпень 2015 року - по 25 %, вересень - грудень 2015 року - по 20 %, березень 2016 року - 20 %, липень - серпень 2016 року - по 20 %, вересень 2016 року - 25 %, жовтень 2016 року - 45 %, листопад 2016 року - 25 %, грудень 2016 року-лютий 2017 року - по 30 %, березень 2017 року - 40 %, квітень 2017 року - 12 %, травень 2017 року - 10 %, червень 2017 року - 20 %, вересень 2017 року - 10 %, жовтень 2017 року - 50 %, листопада - грудень 2017 року - по 30 %. Надбавка за ведення військового обліку у період з січня 2011 року до липня 2015 року не нараховувалася та не виплачувалася, у серпні 2015 року виплачувалась в розмірі 50 % від посадового окладу, у подальшому з вересня 2015 року до березня 2018 року в розмірі 25 % від посадового окладу.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Згідно із частинами другою, третьою статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Аналогічні положення викладені у статті 15 Закону України «Про оплату праці».

До структури заробітної плати входять: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (статті 2 Закону України «Про оплату праці»).

Законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри надбавок, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження повністю або частково позбавляти конкретного працівника надбавок обов'язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено колективним договором.

Частина четверта статті 97 КЗпП України, яка забороняє власникові приймати одностороннє рішення з питань оплати праці, що погіршує умови, встановлені у відповідному порядку, не стосується випадків, коли власник застосовує встановлені на підприємстві відповідно до законодавства умови оплати праці. Прийняття керівником підприємства в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру надбавки, позбавлення працівників надбавок повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці.

При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок та доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Статтею 37 КЗпП України визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

З урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці суд у разі вирішення спорів з цих питань має з'ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами.

За правилами пункту 3.2.2 Розділу 3 Галузевих угод між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Об'єднанням організацій роботодавців «Всеукраїнська конфедерація роботодавців житлово-комунальної галузі України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2013-2015 роки та 2017-2018 роки, умови формування фондів оплати праці на підприємствах визначаються у колективному договорі згідно з чинним законодавством.

Відповідно до пункту 3.1.7 Галузевої угоди на 2013-2015 роки та пункту 3.1.8 Галузевої угоди на 2017-2018 роки перелік та розмір доплат до тарифних ставок і посадових окладів міститься в додатку 6 до цієї Угоди.

Згідно додатку 6 до Галузевих угод розмір надбавки за високі досягнення в праці становить до 50% посадового окладу.

Надбавки пов'язані основним чином зі стимулюючою функцією заробітної плати. Кожне підприємство самостійно визначає в колективному договорі перелік і порядок нарахування надбавок, які виплачуватимуться працівникам.

Зазначені доплати і надбавки встановлюються за наказом керівника підприємства генерального директора (пункт 2.10 Положення про оплату праці колективного договору на 2016-2017 роки, пункт 4.13 Розділу IV з питань оплати праці) та не є обов'язковими, а заохочувальними виплатами, їх виплати залежать від економії коштів фонду оплати праці.

Колективні договору, укладені між адміністрацією і виборним органом первинної профспілкової організації КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на 2011-2012 роки, 2016-2017 роки місять норми, які передбачають можливість встановлення доплат і надбавок працівникам на умовах і розмірах згідно з додатком до вказаних договорів, а саме до 50% посадового окладу.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (стаття 89 ЦПК України) встановили, що надбавка за ведення військового обліку почала нараховуватися та виплачуватися позивачу з моменту виключення такого обов'язку з посадової інструкції інженера з підготовки кадрів 1 категорії в розмірі 50% посадового окладу, а надбавка за високі досягнення в праці нараховувалася та виплачувалася на підставі наказів керівника підприємства починаючи з січня 2011 року у розмірах від 10 % до 50 % посадового окладу, у залежності від економії коштів фонду оплати праці.

При цьому судами взято до уваги положення Колективних договорів та Галузевих угод, у яких врегульовані всі питання оплати праці працівників підприємства.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 нарахування заробітної плати проводилось відповідно до умов укладеного трудового договору та вимог чинного законодавства, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах доводів касаційної скарги, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними за змістом доводам апеляційної скарги, які були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував, тому не потребують додаткового правового аналізу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 18 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник Г. І. Усик