Справа номер 472/952/18 Головуючий суду першої інстанції - Кучерявенко С.С.
Провадження номер 22-ц/812/386/19 Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

за участі:

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2018 року, ухвалене об 14 год.56 хв. під головуванням судді Кучерявенка С.С. в приміщенні суду в смт.Веселинове Миколаївської області, повний текст якого складено 18 грудня 2018 року, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2018 року ОСОБА_5 подала до суду позов, в якому просила визнати ОСОБА_3 батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на день звернення із позовом становило 1559 грн., а також судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 704,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 047 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_5 зазначала, що вона проживала разом із ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з вересня 2010 року по 26 березня 2013 року у с.Комісарівка Березанського району Миколаївської області. Після цього позивач переїхала на постійне місце проживання до с.Штукар Веселинівського району Миколаївської області.

Під час сумісного проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_8 року народилась донька ОСОБА_15, а в подальшому - ІНФОРМАЦІЯ_7 року донька ОСОБА_6.

ОСОБА_5 вказувала, що відповідач відмовився подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про те, що він є батьком доньки ОСОБА_6. А тому, запис про її батька у Книзі реєстрації народжень було здійснено за вказівкою матері відповідно до ст.135 СК України, у зв'язку з чим батьком дитини зазначено ОСОБА_7.

Позивач вказувала, що ОСОБА_3 неодноразово визнавав себе батьком ОСОБА_8 в присутності інших осіб, що підтверджує факт його батьківства.

Враховуючи викладене, позивач просила визнати, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3

Також посилаючись на те, що відповідач відмовляється від виконання свого обов'язку щодо утримання доньки ОСОБА_6 ОСОБА_5 просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, врахувавши стан здоров'я доньки, а також майновий стан відповідача, який придбав протягом останніх років транспортний засіб «Камаз», причеп до нього та причеп до легкового автомобіля.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_3 подав відзив, у якому вказував, що після того, як він дізнався про народження своєї доньки ОСОБА_6, він навідував позивача та дитину у пологовому будинку та не відмовлявся від реєстрації себе батьком. А тому, визнав позов в частині визнання батьківства. Що ж стосується вимог про стягнення з нього аліментів, то він визнав їх частково у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також ОСОБА_3 вказував, що за наявності фінансової можливості він добровільно сплачує аліменти на утримання обох доньок ОСОБА_15 та ОСОБА_8, а також купує їм необхідний одяг. Сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем, він не в змозі, оскільки не має постійного місця роботи, його дохід є мінливим, з нього стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4, у сумі 1300 грн. щомісячно, а крім того на його утриманні знаходяться ОСОБА_9, з якою він проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу, син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, донька ОСОБА_9 від першого шлюбу ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6 та мати ОСОБА_12, 1950 р.н., яка потребує постійного стороннього догляду.

Пояснюючи про придбання майна, відповідач вказував, що житловий будинок ним придбано 25 листопада 2010 року за 15 000 грн., причіп до легкового автомобіля у 2016 році за 9 000 грн., а автомобіль «Камаз» за 15 000 грн. та причіп до нього за 10 000 грн. 03 липня 2018 року за спільні кошти з братом ОСОБА_13, який сплатив 15 000 грн., а він - 10 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив стягувати з нього аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме у сумі 779,50 грн.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

ОСОБА_3 визнано батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З відповідача на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 300 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

З ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто судовий збір в сумі 704,80 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 047,65 грн. Крім того, з нього на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення розміру аліментів та розподілу судового збору, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив судове рішення змінити, зменшивши розмір аліментів з 1300 грн. до 813 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 зазначав, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з нього, не врахував його доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, а отже ухвалив помилкове рішення. Крім того, судом не було враховано положення ст.ст.141, 142 ЦПК України щодо розподілу судового збору між сторонами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем (а.с.16).

Відповідач також є батьком ОСОБА_3 ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає з позивачем і на утримання якої з нього стягнуті аліменти у розмірі 1300 грн. щомісячно, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, який проживає разом з ним, матір'ю якого є ОСОБА_9 (а.с.9, 63).

Згідно з одинадцятьма квитанціями за 2013, 2014, 2018 роки відповідач перераховував позивачу грошові кошти у межах від 600 грн. до 1600 грн. (а.с.88, 89).

Довідка Дмитрівської сільської ради Березанського району Миколаївської області свідчить, що ОСОБА_3 проживає в с.Комісарівка та до складу його сім'ї входять співмешканка ОСОБА_9, 1978 р.н., дочка співмешканки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6 та син ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.61).

Згідно з записами у трудовій книжці ОСОБА_9 вона не працевлаштована (а.с.67-68).

За інформацією Березанської центральної районної лікарні від 24.10.2018 р., мати відповідача ОСОБА_12 перебуває на диспансерному обліку, за станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду (а.с.65, 66).

Згідно з довідкою Веселинівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги від 30.07.2018 р. ОСОБА_6 встановлено основний діагноз пупова грижа та супутні хвороби: гострі захворювання на ГРЗ, стан після аденоктомії у 2016 р. (а.с.14).

Даних про працевлаштування відповідача матеріали справи не містять. Відповідно до довідки податкової інспекції, ОСОБА_3 на обліку як платник податків не перебуває (а.с.20).

16 листопада 2010 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу за 15 000 грн. придбав земельну ділянку площею 0,25 га та розташований на ній житловий будинок з всіма прилеглими надвірними господарчими та побутовими спорудами та будівлями по АДРЕСА_1, загальна вартість якого згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно становить 166 603 грн. (а.с.26, 77-82).

21 вересня 2016 року відповідач придбав причіп легковий НОМЕР_4 реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.21, 84).

03 липня 2018 року ОСОБА_3 придбав транспортний засіб «Камаз» реєстраційний номер НОМЕР_2 за 15 000 грн., а також причіп ГКБ реєстраційний номер НОМЕР_3 за 10 000 грн. (а.с.21, 86-87).

Відповідно до чч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», який діяв на час звернення з позовом до суду та ухвалення рішення у справі, встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років у розмірі: з 01 липня 2018 року - 1559 грн., з 01 грудня 2018 року - 1626 грн.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», який діє на момент розгляду справи в апеляційному суді, встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 грн, з 1 липня 2019 року - 1699 грн.

Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» для дітей віком від 6 до 18 років (доньці сторін ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_9 року виповниться 6 років) встановлено прожитковий мінімум: з 1 липня 2019 року - 2118 грн, з 1 грудня 2019 року - 2218 грн.

Аналіз наведених норм у сукупному взаємозв'язку свідчить про те, що аліменти на утримання дитини стягуються із того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на користь другого з батьків, із ким дитина проживає на відповідній правовій підставі.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 1300 грн. щомісячно відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов правильного висновку, що з урахуванням наявності на утриманні у відповідача трьох дітей, відсутності у нього захворювань, оскільки іншого з матеріалів справи не вбачається, наявності у нього у власності нерухомого та рухомого майна, на яке в нього є кошти для утримання, оскільки він, на думку колегії суддів, придбававши їх розраховував, що його матеріальний стан дозволяє їх утримувати, він може надавати доньці утримання в такому розмірі.

Крім того, вказана судом сума не виходить значно за межі його ж доводів про можливість сплати аліментів у розмірі гарантованому державою (50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) , і з урахуванням середньої заробітної плати працівника для місцевості, де він проживає (у ІІІ кварталі 2018 року ця заробітна плата становила 6665 грн.), оскільки вказаний розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку збільшується кожні півроку, як і середня заробітна плата.

До того ж вказаний мінімальний розмір аліментів є гарантованим згідно з ст.182 СК України, але не свідчить, що саме вказаний розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Виходячи з того, що розмір аліментів визначався у твердій грошовій сумі до досягнення дитиною 18 років, доньці сторін ІНФОРМАЦІЯ_9 року виповниться 6 років, а тому і мінімальний гарантований розмір на її утримання буде вже становити більше 1000 грн., підстав для зміни рішення не вбачається.

Викладені відповідачем у апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Що ж стосується доводів відповідача про помилковий розподіл судом судового збору, то вони є слушними.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки судом першої інстанції позовна вимога про стягнення аліментів була задоволена частково на 83%, то з відповідача на користь держави підлягало стягненню 584,98 грн. судового збору.

Приймаючи до уваги, що відповідачем позовна вимога про встановлення батьківства була визнана до початку розгляду справи по суті, то суд повинен був вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та стягнення з відповідача на користь позивача тільки 50% судового збору.

Беручи до уваги, що судом першої інстанції вказаного зроблено не було, то його рішення в частині розподілу судового збору підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2018 року в частині розподілу судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 352,40 грн. та на користь держави судовий збір у сумі 584,98 грн.

Головному управлінню Державної казначейської служби України в Миколаївській області повернути ОСОБА_5 судовий збір у сумі 352,40 грн., сплачений при поданні позовної заяви, за квитанцією №0.0..1 від 30 серпня 2018 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 27 лютого 2019 року.