Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 299/3217/15-ц

провадження № 61-22198св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач – ОСОБА_2 ,

відповідач - Державна казначейська служба України,

треті особи: управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Виноградівський районний відділ управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області,

за участю прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року у складі судді Бак М. Д. та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Готри Т. Ю., Куштана Б. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним застосуванням запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд.

Позов мотивовано тим, що 27 березня 2007 року прокурором Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області було порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення службовими особами відкритого акціонерного товариства «Виноградівське АТП-12144» (далі - ВАТ «Виноградівське АТП-12144») за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 364, частиною другою статті 366 КК України. 29 травня 2007 року їй було пред'явлено обвинувачення у вчиненні указаних злочинів.

Кримінальна справа перебувала у провадженні суду й ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 03 березня 2011 року справу направлено на додаткове розслідування.

05 жовтня 2012 року начальником слідчого відділу Виноградівського районний відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі - СВ Виноградівський РВ УМВС України в Закарпатській області) винесено постанову про закриття кримінальної справи, про що її не повідомляли та не надсилали копію указаної постанови.

Оскільки вона тривалий час перебувала на підписці про невиїзд, не могла виїхати із свого постійного місця проживання на відпочинок за межі Закарпатської області та за межі України, і не знала про те, що відносно неї закрито кримінальну справу, а тому 24 червня 2014 року звернулась із скаргою до прокурора Виноградівського району Закарпатської області, прокуратури Закарпатської області, Генерального прокурора України, голови комітету з питань правосуддя Верховної Ради України, у якій просила закрити кримінальну справу, проінформувати її, на якій стадії знаходиться досудове слідство. На указані скарги отримала відповіді, зокрема, 04 серпня 2014 року повідомлена прокуратурою Закарпатської області про те, що 05 жовтня 2012 року органом досудового розслідування прийнято рішення про закриття відносно неї кримінальної справи № 8302407 за частиною четвертою статті 191 КК України.

15 жовтня 2014 року вона звернулась до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області із заявою для з'ясування того, у кого із слідчих перебуває кримінальна справа відносно неї, надання можливості ознайомитися, в тому числі з постановою про закриття кримінальної справи. Не отримавши відповіді, 26 грудня 2014 року зверталась до начальника УМВС України в Закарпатській області із заявою про те, чи скасовано у реєстрі відомості про закриття кримінальної справи та чи скасовано запобіжний захід. На заяву від 09 січня 2015 року отримала відповідь та 20 січня 2015 року - копію постанови від 05 жовтня 2012 року про закриття відносно неї кримінальної справи, яка не була прошита та не була скріплена печаткою. У вказаній копії постанови допущено помилку в частині зазначення дати порушення кримінальної справи.

23 січня 2015 року вона звернулась із заявою до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області про надання належно засвідченої копії постанови про закриття кримінальної справи, у відповідь на яку вона отримала копію постанови без печатки, прошиту на чотирьох аркушах без супровідного листа, у якій вказано дату порушення кримінальної справи - 27 березня 2017 року.

27 березня 2015 року вона звернулась до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області із заявою про внесення виправлення у постанову про закриття кримінальної справи, в яку було внесено виправлення і у пункті 2 постанови зазначено про скасування обраного щодо неї запобіжного заходу - підписки про невиїзд. Однак, вказаний пункт постанови не виконано і запобіжний захід не скасовано.

У жовтні 2014 року із метою отримання закордонного паспорта для виїзду за кордон вона звернулася у Виноградівський відділ Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Закарпатської області, де отримала інформацію, що з 29 травня 2007 року вона є такою, що притягується до кримінальної відповідальності, тобто станом на 14 листопада 2014 року обраний щодо неї запобіжний захід не було скасовано, постанова про закриття кримінальної справи та скасування запобіжного заходу не доведена до відома управління інформаційно-аналітичного забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

15 вересня 2015 року вона звернулася до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України із заявою про видачу копії постанови про обрання запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд та копії підписки про невиїзд із кримінальної справи № 8302407, відповідь на яку не отримала та їй не відомо, чи скасовано щодо неї запобіжний захід.

Незаконне перебування на підписці про невиїзд з 05 жовтня 2012 року юридично і фактично обмежило її у вільному виборі місця проживання, вільному пересуванні як на території України, так і за її межами. Незаконним перебуванням на підписці про невиїзд, обмеження права на вільне пересування їй заподіяно значну моральну шкоду, яка полягала у тому, що у період з 05 жовтня 2012 року друзі неодноразово запрошували її поїхати на відпочинок, в тому числі за кордон, однак вона не мала змоги вільно подорожувати. Виноградівський район Закарпатської області розташований на кордоні з Угорщиною та Румунією. Населення м. Виноградова Закарпатської області їздить в Угорщину за покупками та на відпочинок. Вона такої можливості була позбавлена, оскільки через перебування на підписці про невиїзд не тільки не могла відлучитися без дозволу слідчого, але й отримати закордонний паспорт. Незаконне позбавлення права на вільне пересування, що було пов'язано з перебуванням на підписці про невиїзд, пригнічувало та принижувало її, призвело до того, що вона втратила почуття гідності та гордості, перебувала у депресії. Емоційний стан, викликаний перебуванням на підписці про невиїзд, перешкоджає її активному функціонуванню, реалізації власних бажань.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ДКС України на її користь 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним застосуванням до неї запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 березня 2016 року залучено до участі у справі третіми особами: управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі - УМВС України в Закарпатській області), Виноградівський РВ УМВС України в Закарпатській області.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2016 року залучено до участі у справі прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що у період із 05 жовтня 2012 року незаконно перебувала на підписці про невиїзд та за цей період їй завдано моральну шкоду. При цьому постановою про закриття кримінальної справи від 05 жовтня 2012 року зазначений запобіжний захід, обраний відносно позивачки, скасовано. Таким чином, із 05 жовтня 2012 року запобіжний захід у виді підписки про невиїзд до позивачки не застосовано, що виключає можливість оцінки на предмет законності. Необізнаність ОСОБА_2 із тим, що запобіжний захід скасовано, факти її подальших звернень до прокуратури та органів досудового розслідування не спростовують зазначений факт.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що зі змісту заявлених позовних вимог ОСОБА_2 встановлено, що позивачка просила стягнути моральну шкоду не за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності і не за незаконне обрання відносно неї запобіжного заходу підписки про невиїзд під час розслідування кримінальної справи, а за незаконне перебування на підписці про невиїзд після закриття кримінальної справи з 05 жовтня 2012 року, що юридично і фактично обмежує її у вільному виборі місця проживання, у вільному пересуванні як на території України, так і за її межами. Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що до предмета доказування у спорі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним застосування запобіжного заходу, входить факт незаконного його застосування і згідно встановлених обставин справи запобіжний захід, обраний відносно позивачки, скасовано та з 05 жовтня 2012 року такий запобіжний захід, як підписка про невиїзд, до позивачки не застосовувався, що виключає можливість оцінки на предмет законності і звернення до прокуратури та органів досудового розслідування не спростовують зазначені факти та ОСОБА_2 не оскаржувала дії слідчого або посадових осіб органів УМВС України в Закарпатській області щодо подальших їх дій після закриття кримінальної справи, які остання вважала незаконними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованим й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилалась на те, що 05 жовтня 2012 року кримінальну справу відносно неї було закрито на підставі пункту 2 статті 6 КПК України, про що винесено відповідну постанову. Зазначала, що копію постанови про закриття кримінальної справи не було надіслано ні їй, ні до управління інформаційно-аналітичного забезпечення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - УІЗ ГУНП в Закарпатській області). Копію указаної постанови вона отримала на початку 2015 року після її неодноразових звернень. До УІЗ ГУНП в Закарпатській області копію постанови про закриття кримінальної справи від 05 жовтня 2012 року було надіслано тільки 09 лютого 2015 року, що підтверджується копією довідки УІЗ ГУНП в Закарпатській області від 29 квітня 2016 року, у якій зазначено про те, що постанова начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області надійшла до УІЗ ГУНП в Закарпатській області 09 лютого 2015 року та була облікована у той же день. У жовтні 2014 року, з метою отримання закордонного паспорта для виїзду за кордон, вона звернулась у Виноградівський відділ Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, де отримала довідку про те, що з 29 травня 2007 року вона є такою, що притягується до кримінальної відповідальності. Указана довідка свідчить про те, що станом на 14 листопада 2014 року не було скасовано обраний щодо неї запобіжний захід - підписку про невиїзд, що постанова про закриття кримінальної справи та скасування запобіжного заходу не була доведена до відома управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУНП в Закарпатській області, отже, ні фактично, ні юридично не була скасована підписка про невиїзд. Приймаючи постанову про відхилення її апеляційної скарги, апеляційний суд не дав правової оцінки вказаній довідці, чим порушив вимоги пункту 1 частини першої статті 264 та пунктам 2, 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України. Крім того, судами попередніх інстанцій порушено положення частин першої, шостої статті 1176 ЦК України. Несвоєчасне надіслання начальником слідства до УІЗ ГУНП в Закарпатській області постанови про закриття кримінальної справи для зняття її з обліків, свідчить про його бездіяльність. Внаслідок такої бездіяльності вона продовжувала перебувати на підписці про невиїзд, чим було обмежено її волю, що спричинило завдання моральної шкоди, та є підставою для її відшкодування.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 травня 2018 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Виноградівського районного суду Закарпатської області вищезазначену цивільну справу.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, за участю прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області, треті особи: управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Виноградівський районний відділ управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, про відшкодування моральної шкоди призначено до розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від керівника Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області, у якому заявник посилався на те, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, у зв'язку з тим, що її доводи є безпідставними, а оскаржувані судові рішення є мотивованими і законними, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, судами вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин. Виноградівським районним судом Закарпатської області та Апеляційним судом Закарпатської області повно і всебічно досліджено всі обставини справи, внаслідок чого суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 Зазначав, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності дій органів внутрішніх справ при проведенні досудового розслідування та прийняття рішення у кримінальній справі, а факт перебування особи під слідством або під дією запобіжного заходу не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачкою не було надано належних та допустимих доказів щодо оскарження дій чи бездіяльності органу досудового розслідування.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що у провадженні Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області перебувала кримінальна справа № 8302407, порушена за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення службовими особами ВАТ «Виноградівське АТП 12144» за ознаками злочинів, передбаченихчастиною другою статті 364, частиною другою статті 366 КК України.

29 травня 2007 року ОСОБА_2 пред'явлено обвинувачення у вчиненні указаних злочинів та обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

05 жовтня 2012 року начальником СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області винесено постанову про закриття кримінальної справи № 8302407 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 191 КК України, на підставі пункту 2 статті 6 КПК України - за відсутністю в діянні складу злочину, запобіжний захід скасовано.

08 жовтня 2012 року копію постанови про закриття кримінальної справи направлено ОСОБА_2

Протягом 2014-2015 років ОСОБА_2 зверталась до органів прокуратури та до органів внутрішніх справ щодо стану досудового розслідування у кримінальній справі відносної неї, застосованого запобіжного заходу, зокрема, подавала такі звернення: заяву від 15 жовтня 2014 року до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи, заяву від 26 грудня 2014 року до начальника СВ УМВС України в Закарпатській області про надання інформації щодо скасування відомостей про порушення кримінальної справи та запобіжного заходу, скаргу від 09 січня 2015 року до прокурора Закарпатської області про зобов'язання прокурора Виноградівського району Закарпатської області, начальника та слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області надати відповіді на її звернення та копію постанови про закриття кримінальної справи, заяву про правопорушення від 09 січня 2015 року до начальника УМВС України в Закарпатській області, що полягало у ненаданні відповідей на звернення, копії постанови про закриття кримінальної справи прокурором Виноградівського району Закарпатської області, начальником та слідчим СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області, заяви до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області від 04 березня 2015 року, від 27 березня 2015 року та від 15 вересня 2015 року щодо надання копії постанови про закриття кримінальної справи, внесення змін у постанову, надання копії постанови про обрання запобіжного заходу та копії підписки про невиїзд.

На звернення ОСОБА_2 було отримано такі відповіді: відповідь Генеральної прокуратури України від 08 липня 2014 року про направлення звернення щодо стану досудового розслідування кримінального провадження до прокуратури Закарпатської області, відповідь комітету з питань верховенства права та правосуддя Верховної Ради України від 29 липня 2014 року про направлення звернення прокурору Закарпатської області, відповіді прокуратури Закарпатської області від 04 серпня 2014 року на звернення щодо неналежного стану досудового розслідування у кримінальній справі та від 04 вересня 2014 року на звернення з приводу прийнятого процесуального рішення у кримінальній справі, копію супровідного листа УМВС України в Закарпатській області від 12 січня 2015 року про направлення до СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області звернення щодо надання інформації про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні, копії супровідних листів прокуратури Закарпатської області від 19 січня 2015 року, від 23 січня 2015 року про направлення до прокуратури Виноградівського району скарг щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні та з інших питань, відповідь УМВС України в Закарпатській області від 20 січня 2015 року на звернення до начальника УМВС України в Закарпатській області щодо неінформування про результати розслідування кримінальної справи та розгляду звернення від 15 жовтня 2014 року, відповідь прокуратури Виноградівського району Закарпатської області від 23 січня 2015 року на скаргу до прокуратури Закарпатської області щодо неналежного розгляду звернення та відмови у видачі копії постанови про закриття кримінальної справи, відповідь прокуратури Закарпатської області від 29 січня 2015 року на заяву від 09 січня 2015 року, що надійшла з Генеральної прокуратури України, щодо неправомірних дій працівників прокуратури Виноградівського району, Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області та інших питань, відповідь старшого слідчого СВ прокуратури Закарпатської області від 31 січня 2015 року на заяву позивачки від 09 січня 2015 року, що надійшла з УМВС України в Закарпатській області, щодо неправомірних дій працівників прокуратури Виноградівського району Закарпатської області, Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області та інших питань.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

До предмету доказування у спорі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним застосуванням запобіжного заходу, входить факт незаконного його застосування.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходили із того, що ОСОБА_2 обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що у період із 05 жовтня 2012 року незаконно перебувала на підписці про невиїзд та за цей період їй завдано моральну шкоду. При цьому постановою про закриття кримінальної справи від 05 жовтня 2012 року зазначений запобіжний захід, обраний відносно позивачки, скасовано. Таким чином, із 05 жовтня 2012 року запобіжний захід у виді підписки про невиїзд до позивачки не застосовано, що виключає можливість оцінки на предмет законності. Необізнаність ОСОБА_2 із тим, що запобіжний захід скасовано, факти її подальших звернень до прокуратури та органів досудового розслідування не спростовують зазначений факт.

Відповідно до частини п'ятої статті 284 КПК України (у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії) копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв'язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.

Копія постанови прокурора про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, його представнику, підозрюваному, захиснику.

Таким чином, ОСОБА_2 мала змогу самостійно звернутись до відповідних органів щодо внесення інформації про скасування обраного відносно неї запобіжного заходу - підписку про невиїзд.

Доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, неповне з'ясування судами обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права при їх ухваленні не знайшли свого підтвердження, висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишити без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта