РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засіданні Крушняк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дубно справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба в справах дітей Луцької міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Дубенського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа служба в справах дітей Луцької міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить надати неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Арабської Республіки Єгипет, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , з 01 серпня 2020 року по 01 вересня 2020 року в супроводі мами ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, у них народився син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 13 квітня 2018 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між нами було розірвано. Після розірвання шлюбу проживають окремо, син проживає разом з нею в АДРЕСА_1 . Вона, як мама, самостійно несе усі витрати по утриманню сина, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні нашого сина, однак її звернення залишено відповідачем без задоволення. В даний час в Луцькому міськрайонному суді на розгляді перебуває справа за її позовом до відповідача про стягнення аліментів. Також вона, як мама, має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину ОСОБА_4 , задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Вона неодноразово зверталась в усній формі до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон сина, однак відповіді так і не отримала. Тому 14 червня 2019 року нею було надіслано на адресу місця проживання відповідача лист-звернення в якому просила повідомити письмово коли Відповідач зможе надати згоду на виїзд за кордон сина в її супроводі в серпні 2019 року до Арабської Республіки Єгипет і чи взагалі її надасть. Даний лист - звернення був надісланий цінним листом з описом та кур`єрською доставкою, однак станом на 04 липня 2019 року ні усної, ні письмової відповіді я так і не отримала. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Представник позивача ОСОБА_5 , згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, на виклик суду не з`явився. Окрім того, про день, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяв, клопотань від нього не надходило.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Представник третьої особи: служби в справах дітей Луцької міської ради в судове засідання не з`явився, згідно поданого клопотання просить провести судове засідання без їх участі. Вважають, що позовні вимоги (уточнені) підлягають до задоволення.

Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками зазначені сторони по справі (а.с. 10).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).

14 червня 2019 року позивачкою надіслано на адресу місця проживання відповідача лист-звернення в якому просила повідомити письмово коли Відповідач зможе надати згоду на виїзд за кордон сина в її супроводі в серпні 2019 року до Арабської Республіки Єгипет і чи взагалі її надасть. Даний лист - звернення був надісланий цінним листом з описом та кур`єрською доставкою (а.с. 11-14).

Приймаючи вищевказані фактичні обставини по справі суд також виходить з наступного.

Згідно з частиною другою ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що слідує із змісту пункту другого ст.155 Сімейного Кодексу України.

Статті 141, 157 Сімейного Кодексу України визначають рівність прав і обов`язків батьків відносно виховання дитини.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом (частина 3 статті 313 Цивільного кодексу України).

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152 оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників. У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Разом з тим, дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сила у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) в якому Велика Палата відступила від правового висновку, згідно з яким пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Крім того, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Ураховуючи встановлені обставини, зокрема те, що тимчасові виїзди дитини за межі України (екскурсії, відпочинок) зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини. Таким чином, виїзди дитини за кордон з усним узгодженням із батьком основних позицій кожної такої поїздки, жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини. Позивачка та дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, дитина знаходиться на утриманні у матері, доступ батька до дитини не обмежений. Мама дитини, ОСОБА_1 , бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздки за кордон. При розгляді даної справи судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування за кордоном з метою оздоровлення та відпочинку. Суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини у супроводі матері або уповноваженої нею особи за кордон із зазначенням певного періоду, на який видається такий дозвіл, що відповідатиме найкращим інтересам дитини.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129, 1291 Конституції України, статтями ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа служба в справах дітей Луцької міської ради (місцезнаходження: вул. Б.Хмельницького, 21) про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька- задовольнити.

Надати неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Арабської Республіки Єгипет, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , з 01 серпня 2020 року до 01 вересня 2020 року в супроводі мами ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: