КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Суханової Є.М.

секретар судового засідання: Малашевський О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скаргиакціонерного товариства «Укрсоцбанк», в особі представника адвоката Петренко Світлани Василівни на ухвалу Подільського районного суду міста Києва, у складі судді Васильченко О.В. від 05 липня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом. Просила визнати недійсним договір кредиту №030.29-50/302-К від 08 лютого 2008 року та іпотечний договір №030.29-50/302-К від 08 лютого 2008 року.

Крім того, звернулася до суду з заявою про забезпечення позову. Просила забезпечити її позов та заборонити акціонерному товариству «Укрсоцбанк» вчиняти дії на перешкоджання ОСОБА_1 у вільному доступі, користуванні та проживанні в квартирі АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду про вирішення по суті спору за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору кредиту №030.29-50/302-К від 08 лютого 2008 року та іпотечний договір №030.29-50/302-К від 08 лютого 2008 року. Заборонити АТ «Укрсоцбанк» до набрання законної сили рішенням суду вчиняти будь-які дії щодо продажу, передання в оренду, на відповідальне зберігання чи під охорону чи відчуження будь-яким шляхом на користь будь-яких третіх осіб нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено до набрання законної сили рішенням суду за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів, вчиняти будь-які дії щодо продажу, передання в оренду, на відповідальне зберігання чи під охорону чи відчуження будь-яким шляхом на користь будь-яких третіх осіб нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . В задоволені решти вимог відмовлено.

Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», в особі представника адвоката Петренко С.В. з судовим рішенням не погодилося та подало апеляційну скаргу. Вважало, що судом порушено норми процесуального права. Вказувало на те, що банк скористався своїм правом у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та задовольнив свої вимоги кредитора/іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору в позасудовому порядку через звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності. Зазначало, що судом окрім іншого не вирішено питання зустрічного забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення районного суду залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд враховував обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, розумність і адекватність його вимог, необхідність забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також мотивував судове рішення тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів, не зважаючи на заперечення апеляційної скарги, з наведеними доводами суду першої інстанції погодилася.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Не зважаючи на доводи апелянта, під час вжиття заходів забезпечення позову судом обґрунтовано враховано позовні вимоги, співмірність вжитих заходів з позовними вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

При, цьому колегією суддів, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, висновки щодо застосування наведених норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 752/6255/18 враховано.

Посилання скаржника на не вирішення судом питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що обставин, які являються підставами для покладення на суд, відповідно до положень частини 3 статті 154 ЦПК України, обов`язку щодо застосування зустрічного забезпечення судом не встановлено і в апеляційній скарзі не наведено.

Крім того, апелянт з клопотанням про зустрічне забезпечення до суду не звертався.

Тому, посилання в апеляційній скарзі на принцип 7 Асоціації міжнародного права «Про забезпечувальні і запобіжні заходи в міжнародному цивільному процесі», на думку колегії суддів, є надуманим.

Інших доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції і впливали на законність та обґрунтованість постановленої судом ухвали, апеляційна скарга не містить.

За наведеного, апеляційну скаргу банку слід залишити без задоволення, а спірну ухвалу районного суду - без змін.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім того, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 1 ч. 1) ст. 374, ст. 375, ст. 268, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в особі представника адвоката Петренко Світлани Василівни залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 18 листопада 2019 року.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко,

Є.М. Суханова