КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря Покраси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання договору позики недійсним, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі 15 600,00 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 червня 2016 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в борг в розмірі 15 600,00 грн., що підтверджується розпискою від 13.06.2016 року, яку написана власноруч відповідачем та переданою позивачу. Згідно до даної розписки відповідач мала повернути отримані від позивача кошти до 13.06.2017 року. Позивач звернувся до відповідача 14 червня 2016 року з вимогою про повернення грошових коштів, які він нанадав відповідно до розписки, написаної власноруч, але відповідач проігнорувала дану вимогу та перестала виходити на зв`язок.

ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом, якій мотивувала тим, що у 2014 році, перебуваючи на пенсії, шукала роботу, у зв`язку із чим познайомилась із родиною ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у яких за адресою АДРЕСА_1 , знаходився ювелірний магазин (відділ) "ІНФОРМАЦІЯ_1". Після співбесіди, їй була запропонована робота продавцем. ОСОБА_2 написала заяву про прийом на роботу у якості стажиста продавця. Заробітна плата виплачувалась щотижня. На вимогу роботодавця, заяву про прийом на роботу стажистом продавця, ОСОБА_2 писала щомісяця. У травні 2016 році родина ОСОБА_6 взяли в оренду на Троєщині в торгівельному центрі "Сіріус" торгові точки по торгівлі ювелірними виробами, які назвали "ІНФОРМАЦІЯ_2", у зв`язку із чим товар (ювелірні вироби), який знаходився на Оболоні перемістили на Троєщину. У ювелірному відділі працювало два продавця. В кінці травня 2016 року домовившись із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на тиждень пішла у відпустку. Вийшовши на роботу після відпустки, другий продавець, який працювала разом із ОСОБА_2 , вранці передала їй картонну коробку із ювелірними виробами старих колекцій, які не продавались, та просила покласти в сейф. Перед обідом цього ж дня виявилось, що ця картонна коробка зникла, про що було повідомлено ОСОБА_1 . Отримавши цю інформацію, ОСОБА_1 призначив та провів у відділі переоблік. В результаті переобліку, було виявлено нестачу товару на суму 23 968,00 грн., яку ОСОБА_1 вимагав сплатити. Інший продавець в категоричній формі відмовилась від оплати нестачі. ОСОБА_1 своїм рішенням поклав відповідальність на ОСОБА_2 та зобов`язав її відшкодувати вартість ювелірних виробів, що зникли. Враховуючи свій пенсійний вік та у зв`язку із тим, що на утриманні ОСОБА_2 знаходилась хвора на рак мати, за якою потрібно було постійно доглядати та витрачати кошти на її лікування, ОСОБА_2 погодилась особисто погасити нестачу. Цього ж дня ОСОБА_2 , в рахунок часткового погашення нестачі, зняла з себе, та передала позивачу власний золотий ланцюжок, вагою 6,05 грами, який позивач оцінив у 6 294,00 грн. Крім цього ОСОБА_2 погодилась на те, що не отримає свою чергову заробітну плату у розмірі 1 050,00 грн., яка пішла в рахунок погашення нестачі, та відпускні у розмірі 1 000,00 грн., які також були враховані ОСОБА_1 в рахунок погашення нестачі за товар, що зник. Після цього розмір нестачі залишився у розмірі 15 624,00 грн. В подальшому, ОСОБА_1 не доплатив ОСОБА_2 ще 3 000 грн. заробітної плати, які також пішли в рахунок погашення нестачі. В червні 2016 року ОСОБА_1 став вимагати від ОСОБА_2 або сплатити йому всю суму, що залишилась, або написати розписку про отримання ОСОБА_2 від нього в борг 15 600,00 грн. та надав надрукований зразок розписки, який ОСОБА_2 повинна була переписати. Побоюючись залишитись без роботи, ОСОБА_2 переписала зміст наданого зразка розписки та поставила під ним свій підпис. Фактично грошові кошти по цій розписці ОСОБА_2 не отримувала. У серпні 2016 року ОСОБА_2 звільнилась. На підставі викладеного просила зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 05 червня 2019 року взадоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу - відмовлено. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання договору позики недійсним - задоволено. Визнанодоговір позики - розписку (без дати) про отримання ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 15 600,00 грн., недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні зустрічного позову, а його первісний позов задовольнити повністю .

Апеляційну скаргу мотивував тим, що судом першої інстанції не вірно з`ясовано факти, обставини справи, належним чином не досліджено докази, що містяться в матеріалах справи, перекручено докази в зв`язку з чим суд постановив рішення, яке підлягає скасуванню. Зазначає, що суд взяв до уваги пояснення свідків, які не були присутні під час передачі грошових коштів та написання розписки і рішення суду не може ґрунтуватись на їх показах.

При цьому відповідно до законодавства договір покизики є укладеним в зв`язку з чим його позов підлягає задоволенню.

30 жовтня 2019 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначала, що грошові кошти у розмірі 15600 грн по розписці ОСОБА_1 не передавав, а вона їх не отримувала. Зазначає, що допитані в суді першої інстанції свідки не були присутні під час передачі грошових коштів, оскільки фактичної передачі грошових коштів не було. Вказувала, що позивач за первісним позовом в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечував, що вона дійсно працювала у ювелірному відділі. Враховуючи викладене просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції вислухавши доводи сторін та перевіривши матеріали справи прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, оскільки судом ухвалено законне рішення. До вище вказаного висновку колегія суддів прийшла виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у 2014 році, відповідачем було запропонована робота стажистом продавця у ювелірному магазині ФОП ОСОБА_1 . Офіційно трудові відносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оформлені не були, оскільки ОСОБА_2 на вимогу роботодавця кожного місяці писала нову заяву про прийом її на роботу. У травні 2016 році ОСОБА_1 орендував в торгівельному центрі "Сіріус" торгові точки по торгівлі ювелірними виробами, які мали назву "ІНФОРМАЦІЯ_2", у зв`язку із чим ювелірні вироби, перемістили у ТЦ "Сіріус". У ювелірному відділі працювало два продавця. В кінці травня 2016 року у відділі, виявилась нестача, у зв`язку із чим ОСОБА_1 призначив переоблік. В результаті переобліку, було виявлено нестачу товару на суму 23 968,00 грн., відповідальність за яку ОСОБА_1 поклав на ОСОБА_2 та зобов`язав її відшкодувати вартість ювелірних виробів, що зникли. Враховуючи сімейні обставини та намагання зберегти роботу, ОСОБА_2 погодилась частками погасити нестачу. Цього ж дня ОСОБА_2 , в рахунок часткового погашення нестачі, передала ОСОБА_1 власний срібний ланцюжок, вагою 6,05 грами, який позивач оцінив у 6 294,00 грн. ОСОБА_1 не доплатив ОСОБА_2 заробітну плату та відпускні, які також пішли в рахунок погашення нестачі. Також було складено та підписано договір №13/06/16 від 13.06.2016 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівника ОСОБА_2 перед ФОП ОСОБА_3 за незабезпечення збереження ввірених матеріальних цінностей. Після часткового погашення нестачі ОСОБА_2 , розмір нестачі становив 15 624,00 грн. З метою зафіксувати розмір нестачі, що залишився, 13 червня 2016 року, ОСОБА_1 став вимагати від ОСОБА_2 написати розписку про отримання нею в борг 15 600,00 грн. та надав надрукований зразок розписки, який ОСОБА_2 переписала та поставила під ним свій підпис.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд виходив з того, що розписка є безгрошовою в зв`язку з чим зустрічний позов підлягає задоволенню для визнання договору позики недійсним.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Водночас, у відповідності до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

У відповідності до ст. 646 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Встановлено, що допитані судом свідки свідчили про те, що ОСОБА_2 тривалий час працювала в магазині родини ОСОБА_6 , що в магазині була виявлена нестача ювелірних виробів у той час, коли ОСОБА_2 там працювала, що родина ОСОБА_6 вимагала від Галинської повернення виявленої нестачі, що з метою збереження робочого місця, ОСОБА_2 написала розписку про отримання нею грошових коштів.

ОСОБА_2 перебувала у трудових стосунках з ФОП ОСОБА_1 , яка є дружиною позивача за первісним позовом, про що свідчить договір про повну матеріальну відповідальність від 13.06.2016 року (а.с. 33).

У судовому засіданні в апеляційну інстанцію ОСОБА_1 не з`явився, проте в суді першої інстанції не заперечував те, що ОСОБА_2 дійсно працювала у ювелірному відділі.

Крім того, ОСОБА_1 не зміг пояснити що стало причиною надання позики саме ОСОБА_2 , не спростовував факт виявленої ним нестачі ювелірних цінностей та не зміг пояснити суду підстави укладення 13.06.2016 року договору №13/06/16 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівника ОСОБА_2 .

Таким чином, коли як на підставу для задоволення свого зустрічного позову ОСОБА_2 посилається на те, що перед нею постало питання, або не погодитись від сплати нестачі та втратити роботу, або частками виплатити суму, що від неї вимагали та зберегти роботу, суд обґрунтовано взяв до уваги покази свідків у даних правовідносинах, оскільки у відповідності до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Дані обставини підтверджуються тим, що ОСОБА_1 своїм рішенням поклав відповідальність на ОСОБА_2 та зобов`язав її відшкодувати вартість ювелірних виробів, що зникли. У неї пенсійний вік на утриманні ОСОБА_2 знаходилась хвора на рак мати, за якою потрібно було постійно доглядати та витрачати кошти на її лікування, що змусило ОСОБА_2 погодитись особисто погасити нестачу та в рахунок часткового погашення нестачі, зняла з себе, та передала позивачу власний золотий ланцюжок, вагою 6,05 грами, який позивач оцінив у 6 294,00 грн.

Отже, оскільки в магазині була нестача ювелірних виробів розписка свідчить лише про те, що ОСОБА_2 засвідчила розмір нестачі ювелірних виробів після проведеної інвентаризації матеріальних цінностей, яку від неї вимагали сплатити.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не працювала у ФОП ОСОБА_1 , оскільки ФОП ним зареєстровано після виниклих правовідносин, не має значення для вирішення справи, оскільки ОСОБА_2 працювала у дружини позивача і це підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, враховуючи зібрані у справі докази їх сукупністю, суд обгрунтовано прийшов до висновку, що відповідно до ст. 640 ЦК України договір позики не був укладений, оскільки гроші за розпискою не передавались. Це є підставою для визнання договору позики недійсним, що виключає задоволення первісного позову, оскільки задоволенню підлягає зустрічний позов про визнання договору позики недійсним.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 20 листопада 2019 року

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

О.І. Сліпченко