Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2299/18 Головуючий у 1-й інст. Луньова Д. Ю.
Категорія 46 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №289/2299/18 за позовом Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Луньова Д.Ю. в м.Радомишлі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року Макарівська квартирно-експлуатаційна частина району звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням двох кімнатною квартирою АДРЕСА_1 , як такими, що не проживають разом з родиною в спірному жилому приміщенні більше 6 місяців.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та пиризначено підготовче засідання по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на постановлення ухвали із порушенням правил підсудності, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою направити справу за підсудністю для розгляду до належного суду, а саме: Шевченківського районного суду м.Києва. Зазначає, що судом першої інстанції було відкрито провадження в порушення ст.27 ЦПК України, оскільки позов пред`явлено не за його місцем реєстрації.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Макарівська квартирно-експлуатаційна частина району звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням двох кімнатною квартирою АДРЕСА_1 .

Стаття 27 ЦПК України визначає підсудність справ за місцезнаходженням відповідача, а стаття 30 ЦПК України визначає правила виключної підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою (виключна підсудність).

Згідно роз`яснень викладених в частинах 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

З копії ордеру №518/35 від 22 листопада 2007 року вбачається, що Макарівська квартирно-експлуатаційна частина району видала ОСОБА_1 на сім`ю із двох осіб ордер на квартиру АДРЕСА_2 ).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір піднайму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_3 , строком з 15 листопада 2017 року по 15 травня 2018 року.

З урахуванням викладеного, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції правильно встановив, що даний спір виник з приводу нерухомого майна, що знаходиться у смт Городок, Радомишльського району, Житомирської області, відтак даний позов підсудний Радомишльському районному суду Житомирської області відповідно до правил виключної підсудності.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального права, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 26 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді