Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1251/18

Номер провадження: 2/511/26/19

19 лютого 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

при секретарі Кирилової І.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про зобовязання усунути порушення умов договору, зобовязання виконати умови договору та анулювати суму заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк», Банк, позивач) про зобовязання усунути порушення умов договору, зобовязання виконати умови договору та анулювати суму заборгованості, в якому просить зобовязати відповідача усунути порушення умов Додаткової Угоди №1 від 23.11.2016 року за кредитним договором № ODR0GR01420245 від 16 листопада 2006 року, в частині пункту 1.3, а саме: виконати обовязок анулювання, що є прощенням боргу в розмірі 33 807,20 грн.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 16 листопада 2006 року між ним та Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» в особі начальника відділення в м. Роздільна філіал Южное ГРУ» ЗАО КБ «Приват Банк» гр. ОСОБА_2, було укладено Кредитний договір № ODR0GR01420245 про надання йому коштів у сумі 11 500 (одинадцять тисяч пятсот) доларів на купівлю нерухомості та також в розмірі 2350,00 ( двадцять три тисячі пятдесят) доларів на оплату страхового платежу, у випадках передбачених Договором. 23.11.2016 року, між ним та ПАТКБ «Приват Банк» в особі Голови Правління ПАТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_3 з метою створення сприятливих умов для виконання ним зобовязань за Кредитним договором № ODR0GR01420245 від 16 листопада 2006 року, уклали Додаткову угоду № 1 , яка складалась з наступного:

1.1.Сторони, керуючись Постановою НБУ № 461 від 06.08.2009 року, узгодили: 1.1. Заборгованість за Договором на дату укладання цієї Додаткової угоди становила: 8496, 54 долара США.

Відповідно пункту 1.2. Додаткової угоди № 1, валюту кредиту за Договором з долара США було замінено на гривню. Заміна валюти Кредиту здійснювалася за курсом НБУ гривні до долара США, який на дату укладання цієї угоди складав 25, 658938, за один долар США. В звязку з чим, його заборгованість, зазначена в п.1.1. Додаткової угоди на дату її укладення становила 21 8012,19 гривень.

Відповідно пункту 1.3. Додаткової угоди № 1 «сума заборгованості в розмірі 33 807, 20 грн., що виникла в період з дати надання йому кредиту по дату її підписання анулюється та є прощенням боргу для нього, а саме: за кредитом 32 937,11 гривень, за відсотками 870, 09 гривень, за комісією 0,00 гривень, пеня 0,00 гривень.»

Відповідно пункту 5 Додаткової угоди № 1, ця угода вступає в дію з моменту її підписання сторонами та діє протягом строку дії Договору.

Однак, у супереч положенням пункту 1.3. Додаткової Угоди № 1 за Кредитним договором № ODR0GR01420245 від 16 листопада 2006 року, Банк, вимагає у нього погашення грошової суми у розмірі 33807,20 гривень, порушуючи умови договору, положення ЦК України та звичаї цивільного обороту.

У звязку з тим, що ним виконуються умови Додаткової Угоди № 1 за Кредитним договором, 02.03.2018 року, ним було направлено претензію на адресу Банку, щодо вимоги виконати положення пункту 1.3. вказаної Додаткової угоди № 1 від 23.11.2016 року.

Але, 10.04.2018 року листом № 20.1.0.0.0/7- 180312/823 від 04.04.2018 року, Банк відповів, що видавши кредитні кошти ними виконані їх обовязки, та йому необхідно повернути кредитні кошти, питання щодо виконання умов Додаткової Угоди № 1 ними не визначено.

На його думку, дії відповідача, щодо відмови у виконанні умов Додаткової Угоди № 1 від 23.11.2016 року за Кредитним договором № ODR0GR01420245 від 16 листопада 2006 року є такими що порушують його права та є незаконними. Просив його позовні вимоги задовольнити, а саме зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути порушення умов Додаткової Угоди, а саме виконати обовязок анулювання, що є прощенням боргу в розмірі 33807,20грн.

13.08.2018 року Банк не погодившись з позовними вимогами позивача надав заперечення, які обґрунтував тим, що правовідносини між ними та позивачем регулюються умовами кредитного договору № ODR0GR01420245 з урахуванням змін, внесених додатковою угодою 1 від 16.11.2016 року. Сума прощенного боргу відповідно до умов пункту 1.3 додаткової угоди становить 33807,20грн. Позивач добросовісно виконує свої кредитні зобовязання, прострочення боргу не допускає, погашення проводить своєчасно та в повному обсязі. Прострочення боргу не має, на підтвердження чого ними був зроблений розрахунок заборгованості станом на поточну дату. Отже ніяких порушень прав позивача з їх сторони не існує, тому проти позовних вимог заперечують вважають їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.(т.1 а.с.52-54).

20.12.2018 року представник відповідача на виконання ухвали суду від 01.11.2018 року про витребування доказів надала копії виписок за рахунками, які обслуговують кредитний договір, укладений між Банком та позивачем на 187 аркушах, при цьому жодних письмових пояснень не надавши.(т.2 а.с.1-187).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які раніше приймали участь в розгляді справи в режимі відеконференції, позовні вимоги з наведених підстав підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, надавши пояснення на обґрунтування позову.

При цьому позивач суду пояснив, що банк порушує його права, оскільки майже більше двох років вимоги Додаткової Угоди не виконує та продовжує рахувати за ним суму боргу, хоча відповідно до вказаної угоди повинен був ще в 2016 році її анулювати шляхом прощенням боргу. Оскільки на всі його звернення банк не реагує, умови угоди не виконує, що порушує його права, тому просив позов задовольнити.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання жодного разу не прибув, але в своїх запереченнях проти позову заперечував та просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні був допитаний в якості спеціаліста ОСОБА_8, який має диплом магістра та у 2002 році отримав повну вищу освіту за спеціальністю «фінанси», здобув кваліфікацію економіста, який суду пояснив, що відповідно п.1.5 Додаткової угоди № 1, позичальник зобовязується здійснювати погашення Кредиту в строки зазначені в Графіку погашення кредиту, що викладається в новій редакції та є невідємною частиною зазначеної Додаткової Угоди. Згідно Додатку № 1 до Додаткової угоди №1 до кредитного договору № ODR0GR01420245 від 16 листопада 2006 року сума заборгованості на 16.12.2016 року складає 184204,99 грн., яка виникла як різниця між сумою заборгованості у сумі 217142,10грн. згідно п.1.2 додаткової угоди за мінусом суми заборгованості, що анулюється та є прощенням боргу для позичальника, а саме: за кредитом 32 937,11 грн.за відсотками 870, 09 гривень, за комісією 0, 00 гривень, пеня, 0, 00 гривень, згідно п.1.3. додаткової угоди. Згідно графіку позивач сумлінно сплачував заборгованість по кредиту та на 19.12.2018 року, ця заборгованість склала 163968.00грн.

Крім того, спеціаліст суду пояснив, що одночасно в супереч додаткової угоди № 1 відповідач відкриває UAH ODR0 Рахунок № 0682 ОСОБА_9 та зараховує 01.12.2016 року суму 32937.11грн., що є простроченою заборгованістю по кредитному договору, яка повинна була списана згідно п. 1.3 додаткової угоди № 1. Даний факт також підтверджує План рахунків бухгалтерського обліку банків України затверджений постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 р. № 280, згідно якому рахунки які починаються на цифри 2337 означають «Прострочена заборгованість за іпотечними кредитами, що надані фізичним особам». В подальшому відповідач 14.12.2017року перераховує суму 32937,11грн. з рахунка № 0682 ОСОБА_9 на відкритий новий рахунок UAH ODR0 Рахунок № 0578 ОСОБА_9, тим самим переводячи згідно плану рахунків заборгованість с «Прострочена заборгованість за іпотечними кредитами, що надані фізичним особам» на рахунок 2233 «Довгострокові іпотечні кредити, що надані фізичним особам», що підтверджується випискою по Рахунку № 0682 з 23.11.2016 року по 19.12.2018 рік.

Заборгованість по Рахуноку № 0578 ОСОБА_1 на 19.12.2018 р. в сумі 32937,11 не списувалась та числиться за позивачем. На виконання додаткової угоди № 1 відповідач 01.12.2016 року закриває USD ODR0 Рахунок № 2080 на імя ОСОБА_1 в сумі 33.91 дол., США та відкриває UAH ODR0 Рахунок № 0136 ОСОБА_1 по якому в подальшому нараховуються відсотки згідно кредитного договору, що підтверджується виписками наданими відповідачем. Згідно графіку позивач сумлінно сплачує заборгованість по нарахованим відсоткам и на 19.12.2018 р. ця заборгованість складає 656,75грн. Одночасно в супереч додаткової угоди № 1 відповідач відкриває UAH ODR0 Рахунок № 0192 ОСОБА_1 та зараховує 01.12.2016 року суму 870,09грн., що є простроченою заборгованістю по кредитному договору, яка повинна була списана згідно п. 1.3 додаткової угоди № 1. Даний факт також підтверджує План рахунків бухгалтерського обліку банків України затверджений постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 р. № 280, згідно якому рахунки які починаються на цифри 2339 означають «Прострочені нараховані доходи за іпотечними кредитами, що надані фізичним особам». В подальшому відповідач 14.12.2017 р. перераховує суму 870,09 грн з рахунка № 0192 ОСОБА_1 на відкритий новий рахунок UAH ODR0 Рахунок № 1379 ОСОБА_1, ти самим переводячи згідно плану рахунків заборгованість с «Прострочені нараховані доходи за іпотечними кредитами, що надані фізичним особам» на рахунок 2238 «Нараховані доходи за іпотечними кредитами, що надані фізичним особам», що підтверджується випискою по Рахунку N 0192 з 23.11.2016року по 19.12.2018 рік.

Заборгованість по Рахунку № 1379 ОСОБА_1 на 19.12.2018 р. в сумі 870,09 не списувалась та рахується за позивачем. Таким чином відповідач грубо порушує п.1.3 додаткової угоди № 1. В підтвердження позиції позивача згідно наданої відповідачем ОСОБА_10 по кредиту договір ODR0GK01420245 від 16.11.2006 року за період 01.10.2007року 15.12.2018року за позивачем ОСОБА_1 з 01.12.2016року рахується слідуюча заборгованість по кредитному договору ODR0GK01420245 від 16.11.2006 року: по кредиту в сумі 217735,48 грн., яка складається із непростроченої заборгованості по кредиту 184798,37 грн., простроченої заборгованості по кредиту 32937,11 грн., по відсоткам в сумі 1607,80грн., яка складається із непростроченої заборгованості по відсоткам 737,71грн., простроченої заборгованості по відсоткам 870,09грн. Таким чином з 01.12.2016 року за позивачем виникає заборгованість в розмірі 33 807, 20 гривень, а саме: за кредитом 32 937,11 гривень, за відсотками 870, 09 гривень, яка згідно п 1.3. додаткової угоди № 1 повинна була анульована відповідачем.

Таким чином, на думку спеціаліста станом на 13.12.2018 року згідно наданої виписки загальна заборгованість по кредитному договору складає 196905.11грн., в яку включено суму 33807,20грн. простроченої заборгованості по кредиту та відсоткам 33807,20грн., тим самим відповідач підтверджує, що не виконав п.1,3 додаткової угоди № 1 до кредитного договору ODR0GK01420245 від 16.11.2006 року, а саме суму заборгованості в розмірі 33 807, 20 гривень, що виникла в період з дати надання позивачу кредиту по дату підписання цієї Додаткової угоди не анулював. Свої пояснення спеціалістом викладені в письмовому вигляді та долучені до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, спеціаліста, повно і всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплати проценти.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідно до укладеного договору від 16 листопада 2006 року № ODR0GR01420245 ОСОБА_11 отримав кредит у розмірі 11 500 дол. США на строк з 16 листопада 2006 року по 16 листопада 2026 року включно на наступні цілі: придбання нерухомості, а також у розмірі 2350 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених умовами договору (п.п.2.1.3.2.2.7 Кредитного договору) (т. 1 а.с.6-8).

Факт укладення вказаного договору та отримання коштів позивачем не оспорюється.

Надалі між сторонами з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобовязань за Кредитним договором № ODR0GR01420245 від 16 листопада 2006 року була укладена Додаткова угода №1 (надалі Угода).

Згідно вказаної Угоди сторони, керуючись Постановою НБУ № 461 від 06.08.09року узгодили:

-за умовами п.1.1 встановили заборгованість за Договором на дату укладення цієї Угоди 8496,54дол. США, а саме: поточна заборгованість за кредитом 8462,63дол.США; поточна заборгованість за відсотками 33,91дол. США.

-за умовами п.1.2 Угоди сторони змінили валюту кредиту за Договором з долара США на гривню. Заміна валюти Кредиту здійснювалась за курсом НБУ гривні до долара США, який на дату укладення Додаткової угоди складав 25,658938грн. за один дол. США. Встановили розмір заборгованості 218012,19 грн., а саме: поточна заборгованість за кредитом 217142,10грн.; поточна заборгованість за відсотками 870,09грн.

-за умовами до п.1.3. Угоди сума заборгованості в розмірі 33807,20, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди анулюється та є прощенням боргу для позичальника, а саме: за кредитним договором в сумі 32937,11грн.; за відсотками 870,09грн;

-за умовами до п.1.4 Додаткової угоди №1 за користування Кредитом позичальник зобовязаний сплачувати Банку відсотки в розмірі 18% річних у строк, зазначений в Графіку погашення кредиту;

-за умовами до п.1.5 Угоди позичальник зобовязується здійснювати погашення Кредиту в строки, зазначені в графіку погашення кредиту (Додаток №1 до Додаткової Угоди), що викладається в новій редакції та є невідємною частиною Додаткової Угоди №1.

ОСОБА_11 виконання умов Додаткової угоди №1 виконує, що визнано і відповідачем та знайшло своє підтвердження в судовому засіданні: відображено в розрахунку заборгованості та в листі відповідача № вих. б/н від 13.08.2018р. у відповідності до якого зазначено, що позивач добросовісно виконує свої кредитні зобовязання, прострочення боргу не допускає, погашення проводить своєчасно та в повному обсязі, простроченого боргу не має (т. 1 а.с. 52).

Однак всупереч положенням п.1.3 Угоди за Кредитним договором № ODR0GR01420245 від 16 листопада 2006 року ПАТ «ПриватБанк» за позивачем на день розгляду справи рахується заборгованість в розмірі 33807,20грн., яка складається з 32937,11грн. простроченого кредиту та 870,09грн. прострочених відсотків.

Наявність не анульованої суми заборгованості, в порушення п.1.3 Додаткової Угоди № 1, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження наступними доказами:

- розрахунком Банка, відповідно до якого, починаючи з 01.12.2016р. до теперішнього часу за позивачем рахується вказана заборгованість в розмірі 33807,20грн, яка складається з 32937,11грн простроченого кредиту та 879,09грн. прострочених відсотків. (т. 1 а.с. 122-125);

- розрахунком заборгованості Банка, відповідно до якого, станом на 22.06.2018р. за позивачем рахується заборгованість в розмірі 188254,30 грн (т. 1 а.с. 53);

- довідкою банку б/н від 17.09.2018р., згідно якої станом на 17.09.2018р. за позивачем рахується сума заборгованості у розмірі 200213грн (т. 1 а.с. 99);

- випискою з рахунку, відкритого 23.11.2016р. на імя позивача № 0578 у відповідності до якого наявна сума заборгованості за кредитом в розмірі 32937,11грн (т. 3 а.с. 8);

- випискою з рахунку, відкритого 23.11.2016р. на імя позивача № 1379 у відповідності до якого наявна сума заборгованості за відсотками за кредитом становить 870,09грн (т. 3 а.с. 54).

Суд не може погодиться з твердженням відповідача, що позивач простроченого боргу не має, оскільки вказане спростовується вищезазначеними довідками та розрахунками, у відповідності до яких за позивачем рахується непрострочений кредит в розмірі 165046,70грн, тоді як залишок по тілу кредиту після погашення вказаний вже як 197983,81грн., хоча сума повинна бути однакова при відсутності будь-яких інших заборгованостей (т. 1 а.с. 125).

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що підписавши умови Додаткової Угоди № 1 та згідно з графіком погашення кредиту, сторони домовилися, що позивач повинен сплатити залишок по кредиту в розмірі 184204,99грнивень (т. 1 а.с. 9-11); при цьому позивач прострочення боргу не допускає, погашення проводить своєчасно та в повному обсязі, тоді як з наданих розрахунків за позивачем рахується заборгованість станом на 22.06.2018р. в розмірі 188254,30 грн (т. 1 а.с. 53), а вже станом на 17.09.2018р. у розмірі 200213грн (т. 1 а.с. 99); а загальна сума заборгованості рахується як 197983,81грн (т. 1 а.с. 125), що свідчить про невиконання Банком умов п.1.3 Додаткової Угоди № 1.

Крім того, позивач неодноразово намагався самостійно врегулювати питання з Банком щодо зобовязання останнього виконати умови вказаної Додаткової Угоди та анулювати заборгованість.

Так, позивач звертався до Банку з листом від 28.02.2018р. з проханням виконати умови додаткової угоди, вказані листи були отримані відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням, наявним в матеріалах справи (т. 1 а.с. 20-21, 22).

Крім того, намагання позивача зобовязати Банк виконати умови договору підтверджується і наданими скріншотами з офіційного електронного сайту відповідача (т. 1 а.с. 70-73, 75-78).

Натомість, 10.04.2018 року позивач отримав лист № 20.1.0.0.0/7 180312/823 від 04.04.2018 року, щодо його звернення з претензією від 12.03.2018 року, де зазначено, що Банк видавши кредитні кошти виконав свої обовязки та позивачу необхідно повернути кредитні кошти, однак питання щодо виконання умов Додаткової Угоди №1 від 23.11.2016 року за Кредитним договором № ODR0GR01420245 від 16 листопада 2006 року не визначено.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості (ст. ст. 6,627 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, що визначено ч. 1 ст.202 ЦК України.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, ці підстави зазначені у нормах ЦК України, відповідно до яких зобовязання припиняється: виконанням, проведеним належним чином (ст.599); за домовленістю сторін (ст.604); внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обовязків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605). За змістом ч.1 ст.598 ЦК України зобовязання може припинятися, зокрема з підстав, встановлених договором.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Отже, проаналізувавши поняття виконання зобовязання, суд приходить до висновку, що зобовязання за Кредитним договором позивач виконує належним чином в установлений строк та відповідно до графіку, відповідно до вимог Додаткової угоди №1 до Кредитного договору, однак банк зі своєї сторони вимоги Додаткової Угоди № 1 не виконує, суму заборгованості в розмірі 33807,20грн рахує за позивачем та її не анулює.

Обраний позивачем спосіб захисту порушених прав, в контексті ст.15 та 16 ЦК України та встановлених обставин по справі, приймається судом до уваги, оскільки відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; при цьому кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або невизнання.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст.16 ЦК України.

Згідно із п.1 ч. 2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Гарантоване статтею 55 Конституції України конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Крім того, суд вважає, що незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів", що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові ОСОБА_12 Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі N 755/11648/15-ц (провадження N 14-336цс18), яка підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11 листопада 2015 року у справі N 6-1716цс15, та зазначила, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, підлягають розгляду в порядку захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що право позивача як споживача вимагати виконати умови договору підлягає судовому захисту, оскільки відповідач умови договору на протязі майже двох років (починаючи з 23.11.2016р.) ігнорує та не виконує, продовжує рахувати за позивачем заборгованість, а оскільки кредитний договір забезпечений іпотекою, навіть у разі повного погашення кредитної заборгованості позивачем, банк буде мати право не припиняти кредитні правовідношення та залишати майно в іпотеці, що суперечить діючому законодавства та умовам договору.

Оскільки при зверненні до суду судовий збір сплачений не був, так як відповідно до п. 7 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки звернувся з позовною заявою про захист порушеного права споживача за положеннями ст.141 ЦПК України, рішення постановлено на користь позивача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн.80 коп.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про зобовязання усунути порушення умов договору, зобовязання виконати умови договору та анулювати суму заборгованості задовольнити повністю.

Зобовязати Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» усунути порушення умов Додаткової Угоди № 1 від 23.11.2016 року за кредитним договором № ODR0GR01420245 від 16 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАО КБ «ПриватБанк».

Зобовязати Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» виконати пункт 1.3 Додаткової Угоди № 1 від 23.11.2016 року, шляхом анулювання суми заборгованості в розмірі 33 807,20грн. та відсотків в сумі 870,09грн.

Стягнути з Акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" (код , МФО 305299) юридична адреса, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. (Отримувач коштів: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 27.02.2019 року.

Суддя: О. В. Іванова