КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4821/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року за заявою третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову та заяву відповідача ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованих будівельних конструкцій, за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованих будівельних конструкцій.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованих будівельних конструкцій.

28 лютого 2018 року ОСОБА_2 заявив самостійні вимоги на предмет спору, пред'явивши позов до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованих будівельних конструкцій.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року прийнято позовну заяву ОСОБА_2 , як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предметом спору, до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованих будівельних конструкцій, до спільного розгляду з цивільною справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованих будівельних конструкцій.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - а.с. 71 том 2).

07 грудня 2018 року представником ОСОБА_2 подано дві заяви про забезпечення позову, в якій останній просив суд з метою забезпечення позову накласти арешт та заборону відчуження незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також заборонити ОСОБА_1 та/або будь-яким іншим установам та/або організаціям проводити земельні, підготовчі та будівельні роботи на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 172-176 том 1, 49-54 том 2).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року задоволено заяву третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову. Накладено арешт та заборону відчуження незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено ОСОБА_1 та/або будь-яким іншим установам та/або організаціям проводити земельні, підготовчі та будівельні роботи на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції про забезпечення позову ОСОБА_2 , відповідач подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити повністю, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції безпідставно застосував повторні заходи забезпечення позову, оскільки не доведено в повній мірі, що будівництво ведеться без дозвільних документів, а також, що є відхилення від проекту будівництва. Судом першої інстанції не враховано, що заява про забезпечення позову не містить ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; відсутні пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; відсутні і інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Тобто, подаючи заяву про забезпечення позову, заявником, вищезазначені вимоги закону, не виконані. Вирішуючи питання про забезпечення позову судом не наведено доказів, які б підтверджували що об'єкт будівництва може бути зруйнований, зіпсована або стати предметом договору купівлі-продажу або застави, не доведено, що це впливатиме на права та інтереси третьої особи, не доведено реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення його прав шляхом заборони на відчуження об'єкту незавершеного будівництва. Постановлена ухвала призводить до порушення прав відповідача, як власника земельної ділянки відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 21.05.2007, на якій проводиться будівництво з чітким дотриманням норм законодавства шляхом отримання необхідних дозвільних документів.

У судовому засіданні представники відповідачів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги. Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 . заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін. Представник Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Ткаленко А.В. просила прийняти рішення на розсуд суду. Позивач ОСОБА_9 в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи судом повідомлена у встановленому законом порядку, надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що накладення арешту із забороною відчуження незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонена ОСОБА_1 та/або будь-яким іншим установам та/або організаціям проводити земельні, підготовчі та будівельні роботи на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . є співмірними заходами забезпечення позову ОСОБА_2 Невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, за захистом якого третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернувся до суду.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів вбачається, що до суду за захистом порушених прав звернулась ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованих будівельних конструкцій на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого2018 року, позов ОСОБА_3 забезпечено накладенням арешт на майно, а саме: земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 та забороненою ОСОБА_1 та будь-яким іншим організаціям та особам проводити земельні, підготовчі та будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2 , по АДРЕСА_1 (а.с. 45 том 1).

Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованих будівельних конструкцій відмовлено (а.с. 77-79 том 2).

ОСОБА_2 заявив самостійні вимоги на предмет спору, пред'явивши позов до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованих будівельних конструкцій на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 , обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем ОСОБА_1 , яка є суміжним з ним землекористувачем, на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_2 , яка відведена їй під обслуговування житлового будинку ведеться незаконне самочинне нове будівництво.

У поданій заяві про забезпечення позову просив накласти арешт та заборону відчуження незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонити ОСОБА_1 та/або будь-яким іншим установам та/або організаціям проводити земельні, підготовчі та будівельні роботи на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи доводи заяв тим, що продовження відповідачем або іншими особами самочинного будівництва може значно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки об'єкт будівництва з кожним днем збільшується, до того ж, забудовник ОСОБА_1 здійснила реєстрацію об'єкта незавершеного будівництва та є всі підстави вважати, що відповідач планує відчужити цей об'єкт.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду - частина 2 статті 149 ЦПК України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що між учасниками справи дійсно виник спір, у зв'язку із будівництвом на земельній ділянці відповідача, яке, проводиться з відхиленням від дозвільних документів на будівництво, а продовження будівництва може утруднити чи унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову, оскільки відповідачем ОСОБА_1 уже зведено будівництво нерухомого майна - 5 поверхів будинку, при гранично допустимій нормі 4 поверхи, що відповідно до даних експертизи порушує законні інтереси мешканців сусідніх будинків через заниження експлуатаційних якостей: інсоляція, шумовий режим, вібраційний вплив, інженерний захист території, благоустрою, вуличних мереж та гідрологічної ситуації, призводить до затінення та неприпустимого впливу на сусідні ділянки по АДРЕСА_2 будинок ОСОБА_2 .) та по АДРЕСА_3 .

В основу судового рішення про забезпечення позову покладено висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 03 вересня 2018 року № 42-18 у порядку статті 106 ЦПК України за заявою ОСОБА_2 (а.с. 1-46 том 2).

Отже, досліджені судом першої інстанції докази та встановлені обставини при розгляді заяви про забезпечення позову фактично зводяться до вирішення заявлених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованих будівельних конструкцій, що не допускається на стадії вирішення заяви про забезпечення позову, оскільки при розгляді питання про забезпечення позову суд не вирішує спір по суті.

Саме на стадії розгляду справи по суті суд зобов'язаний встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є відповідач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про надання дозволів на будівництво, прийняття забудови до експлуатації; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Оцінка вимог та доказів з урахуванням вимог статей 77, 78,79 та 95 ЦПК України про їх належність, допустимість і достовірність проводиться судом при ухваленні рішення відповідно до статті 264 ЦПК України.

При цьому, постановлена судом першої інстанції ухвала не містить висновків щодо обставин, які повинні бути враховані на етапі дослідження заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення заяв ОСОБА_2 про забезпечення позову, без перевірки наведених заявником обставин, з якими пов'язується застосування певного виду (ів) забезпечення позову та без врахування положень частини 2, 3 статті 153 ЦПК України, норма якої передбачає, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову для повного з'ясування фактичних обставин щодо поданої заяви про забезпечення позову, не обмежується доводами заяви і може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, а у випадку, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін - частина 4 статті 153 ЦПК України.

Крім того, колегією суддів встановлено, що у вступній частині ухвали суду першої інстанції від 18 грудня 2018 року зазначено про розгляд, у тому числі, заяви ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову. Однак, судове рішення не містить висновків щодо вирішення вказаної заяви.

Як передбачено положеннями статті 153 ЦПК України питання зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову.

Для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням суд може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів - частина 3 статті 153 ЦПК України. А у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін - частина 4 статті 153 ЦПК України.

Аналізуючи зміст вказаних норм слід дійти висновку про те, що за загальним правилом, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов'язком, за винятком випадків передбачених у частині 3 статті 154 ЦПК України. При цьому питання зустрічного забезпечення вирішується судом при розгляді заяви про забезпечення позову та результати оцінки щодо прийняття чи відмови у прийнятті зустрічного забезпечення судом відображаються в ухвалі про забезпечення позову. З'ясування такого питання можливе на стадії розгляду заяви про забезпечення позову з викликом особи, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, а у виняткових випадках - у судовому засіданні з викликом сторін.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував положень статей 153, 154 ЦПК України, та забезпечуючи позов ОСОБА_2 , залишив без вирішення питання зустрічного забезпечення, доводам заяви ОСОБА_1 щодо забезпечувальних заходів не дав оцінку та не навів мотивів у судовому рішенні про їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції не досліджено усіх передбачених нормою процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат вирішення питання про забезпечення позову, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

У відповідності до вимог статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: