Справа № 2-3372/11 Головуючий в суді І інстанції Писанець В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Гановської А.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення подвійної суми завдатку,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, посилаючись на те, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2011 року затверджено мирову угоду, укладену між її батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та зобов`язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 27 903, 05 грн. та судові витрати. Однак, добровільно ОСОБА_3 умови мирової угоди не виконав, через що ОСОБА_2 12 грудня 2012 року отримав виконавчий лист та пред`явив його до виконання.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_2 помер, а вона є єдиним спадкоємцем після його смерті.

Зазначає, що 05 січня 2018 року випадково дізналася, що 21 листопада 2014 року державним виконавцем видано постанову про повернення вказаного виконавчого документа стягувачеві на підставі відсутності майна у боржника, на яке може бути звернуте стягнення, однак ні вона, ні її померлий батько цієї постанови не отримували і не знали про її наявність, при цьому судове рішення виконано не було, тому вважає, що невиконане судове рішення порушує її права як спадкоємця після смерті батька, тому просить суд замінити стягувача у виконавчому провадження у справі № 2-3372/11 з ОСОБА_2 на неї та поновити строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову про задоволення її заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на помилковість висновків суду першої інстанції щодо неможливості заміни сторони виконавчого провадження за відсутності доказів відкриття виконавчого провадження з виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, оскільки вона є спадкоємцем після смерті її батька ОСОБА_2 і закон визначає можливість заміни кредитора його правонаступником поза межами виконавчого провадження у разі його смерті, крім того суд, пославшись на те, що ОСОБА_1 звернулася до суду із вимогою про видачу дублікату виконавчого документа після закінчення строку, встановленого для пред`явлення документа до виконання, не врахував, що вона не заявляла вимогу про видачу дублікату цього листа та просила поновити строк для пред`явлення його до виконання, тому суд, на її думку, порушив норми процесуального права та у наслідку постановив незаконну та необґрунтовану ухвалу про відмову у задоволенні її заяви.

Учасники справи повідомлялися належним чином, своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження факту відкриття виконавчого провадження з виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, і вона звернулася до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому вимоги заявниці задоволенню не підлягають.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2011 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та зобов`язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 27 903, 05 грн. та судові витрати, та у разі неповернення зазначених коштів ОСОБА_2 залишає за собою право на стягнення з відповідача цих коштів шляхом пред`явлення виконавчого листа до виконання (а.с.12-13).

Однак, добровільно ОСОБА_3 умови мирової угоди не виконав, через що ОСОБА_2 12 грудня 2012 року отримав виконавчий лист та пред`явив його до виконання.

Постановою старшого державного виконавця Білоуса О.О. ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 21 листопада 2014 року повернуто вказаний виконавчий лист стягувачу у зв`язку із відсутністю майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення (а.с.14).

З довідки приватного нотаріуса Таращанського РНО Київської області Федкевич Н.М. № 124/02-14 від 07 лютого 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.17).

В обґрунтування заяви, ОСОБА_1 вказує, що ні вона, ні її батько ОСОБА_2 не отримували постанови державного виконавця про повернення вказаного виконавчого листа стягувачеві, і дізналася вона про наявність такої постанови лише 05 січня 2018 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Аналогічне положення міститься й у частині першій статті 442 ЦПК України.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Підставою правонаступництва є відступлення права вимоги відповідно до положень глави 47 ЦК України.

Правонаступництвом у виконавчому провадженні є заміна однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав його попередника до іншої особи, що раніше не брала участь у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України), може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно із статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приймаючи до уваги положення статей 512, 514 ЦК України, статті 55, 442 ЦПК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі переходу прав та обов`язків кредитором іншій особі шляхом правонаступництва на стадії виконання судового рішення, відбувається вибуття кредитора. Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження. Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, переходить і право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті кредитора за наявності спадкоємців відбувається заміна кредитора в зобов`язанні.

Таким чином, заміна кредитора у зобов`язанні можлива також з підстав правонаступництва (смерть фізичної особи) й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Отже, обов`язок боржника ОСОБА_3 щодо сплати заборгованості, присудженої судом кредиторові за його життя, не припинився внаслідок смерті кредитора і право щодо вимоги перейшло до його спадкоємців.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18).

Крім того, відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.

Норма частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Тобто у даному випадку судове рішення про стягнення коштів на користь кредитора не виконано, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 після його смерті, тому набула прав кредитора і не може бути позбавлена права на звернення до органу ДВС за виконанням судового рішення для задоволення своїх майнових прав.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції не врахував, що заявниця прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 і таким чином відбулося правонаступництво у зобов`язанні, тому до неї як до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, крім того місцевий суд не взяв до уваги, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження» і заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватись на будь-якій стадії процесу і законодавство не містить обмежень щодо права заміни сторони у зобов`язанні за відсутності відкритого виконавчого провадження, крім того повернення виконавчого листа стягувачу не свідчить про закінчення (закриття) виконавчого провадження, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом правонаступництва не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, чого суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження.

Крім того, колегія суддів, з урахуванням наявних у справі доказів та оцінивши їх у взаємозв`язку та сукупності, вважає, що ОСОБА_1 пропустила строк для пред`явлення виконавчого листа з поважних причин, інші учасники справи не довели відсутності підстав для поновлення заявниці строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та не спростували поважність причин пропуску цього строку, тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Висновки місцевого суду про те, що ОСОБА_1 звернулася із вимогою про видачу дублікату виконавчого документа після закінчення строку, встановленого для пред`явлення документа до виконання, не врахував, що ОСОБА_1 таких вимог не заявляла та просила поновити строк для пред`явлення його до виконання як такий, що пропущений з поважних причин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням судом усіх обставин справи, з ухваленням постанови про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року - скасувати та прийняти постанову про задоволення заяви.

Замінити сторону виконавчого провадження у справі № 2-3372/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення подвійної суми завдатку, а саме - стягувача ОСОБА_2 на ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ).

Поновити ОСОБА_1 строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 2-3372/11 з виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2011 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: