Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 577/1011/16-ц

провадження № 61-13732св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю. (суддя - доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»на рішення Апеляційного суду Сумської області від 27 липня 2016 року у складі колегії суддів: Лузан Л. В., Дубровної В. В., Сибільової Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») та просила стягнути на свою користь з відповідача 12 800 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 25 січня 2016 року вона, під впливом реклами, звернулася до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» з метою укладення договору фінансового лізингу, за умовами якого вона очікувала отримати у користування автомобіль Geely СК вартістю 128 000 грн, яка еквівалента 24 830 дол. США, з пропозицією розстрочки платежів на 60 місяців.

З огляду на значний обсяг договору, вона не підписала його на останньому аркуші та мала на меті детально ознайомитися з його змістом.

Цього ж дня вона перерахувала на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 12 800 грн.

Посилається на те, що, ознайомившись зі змістом договору, встановила невідповідність його умов тій інформації, яку повідомляв їй представник лізингодавця, тобто її було введено в оману щодо умов договору з метою його підписання, тому 27 січня 2016 року звернулася до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» із заявою про відмову від договору і вимогою щодо повернення коштів, на яку відповіді не отримав.

Вказує, що договір фінансового лізингу від 25 грудня 2016 року нею не підписаний, відтак є неукладеним, тому просила стягнути на її користь сплачені на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 12 800 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору позивач була проінформована про його істотні умови, спосіб та терміни оплати платежів, сплатила обумовлену умовами договору комісію за організацію, відтак відсутність її підпису на останній сторінці договору не може свідчити про те, що спірний договір є неукладеним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 27 липня 2016 року рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2016 року скасовано та ухвалене нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» 12 800 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване відсутністю належних доказів на підтвердження укладення договору фінансового лізингу у письмовій формі, як це передбачено статтею 208 ЦК України. У позивача було відсутнє волевиявлення на підписання та укладення зазначеного договору

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2016 року ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Сумської області від 27 липня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначало, що підписання сторінок договору фінансового лізингу та сплата коштів в обумовленому додатком № 1 до договору фінансового лізингу № 003557 від 25 січня 2016 року розмірі свідчить про укладення такого договору.

Судом у порушення статті 60 ЦПК України не були враховані письмові докази, які підтверджують факт укладення договору, та містяться в матеріалах справи, зокрема підписаний договір з додатками до нього, а також квитанція, яка підтверджує сплату позивачем комісії за організацію у визначеному договорі розмірі.

ОСОБА_1 заперечення на касаційну скаргу не подано.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Конотопського міськрайонного суду Сумської області, а ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 березня 2018 року справу № 577/1011/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 25 січня 2016 року ОСОБА_1 під впливом реклами звернулася до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» з метою укладення договору фінансового лізингу, відповідно до умов якого позивач очікувала одержати у користування автомобіль марки GeelyСК вартістю 128 000 грн, яка еквівалентна 24 830 дол. США, з пропозицією розстрочки платежів на 60 місяців.

Вказаний договір не був підписаний позивачкою, оскільки вона мала на меті детально ознайомитися з його умовами.

На виконання умов договору ОСОБА_1 перерахував на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» грошові кошти у розмірі 12 800 грн.

Оскільки умови договору, який мала намір підписати ОСОБА_1 , суттєво відрізнялися від наданої представником товариства інформації щодо договору, позивач відмовилася підписувати договір фінансового лізингу та 27 січня 2016 року і 28 січня 2016 року звернулася до відповідача з листами про відмову від договору фінансового лізингу і вимогою про повернення коштів.

Разом з тим, ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» відповіді на вказані листи не надало,грошові коштиОСОБА_1 не повернуло.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (тобто правочинів, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (стаття 11 ЦПК України 2004 року).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підству своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (стаття 60 ЦПК України 2004 року).

Судом апеляційної інстанції було досліджено оригінали двох примірників договору фінансового лізингу № 003557 від 25 січня 2016 року, та встановлено, що вони заповнені кульковою ручкою, містять відтиски печатки ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», разом з тим, на останній сторінці договору в обох примірниках у розділі «Місцезнаходження, реквізити та підписи сторін» відсутні підписи ОСОБА_1 .

Окрім того, перевіряючи доводи відповідача про те, що спірний договір укладений у письмовій формі, доказом чого є відеозапис із камери спостереження, а також посилання на те, що зазначений договір був викрадений, апеляційний суд протокольною ухвалою запропонував відповідачу надати суду належним чином завірену ксерокопію договору фінансового лізингу № 003557 від 25 січня 2016 року з додатками до нього, а також копії записів з камер відеоспостереження, на яких зафіксовано укладення з позивачкою спірного договору, проте відповідач зазначені докази не надав.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, дослідивши оригінали двох примірників спірного договору, встановив, що ОСОБА_1 не підписала жоден із примірників договору фінансового лізингу № 003557 від 25 січня 2016 року, оскільки у них відсутні її підписи під текстом договору.

ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» не підтвердило належними доказами факт укладення сторонами договору фінансового лізингу № 003557 у письмовій формі.

Сам по собі факт сплати позивачем 12 800 грн на рахунок відповідача не свідчить про сплату їх на виконання договору лізингу.

Крім того, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Встановивши, що ОСОБА_1 сплатила на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» грошові кошти у розмірі 12 800 грн, однак у неї було відсутнє волевиявлення на укладення договору фінансового лізингу на визначених у ньому умовах, та нею не було підписано вказаний договір, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 27 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов