ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 496/4450/18

Апеляційне провадження №22-ц/813/5841/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 квітня 2019 року у складі судді Пендюра Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), на теперішній час змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 18 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Зазначений вище кредитний договір складається із Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку.

Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконував, в зв`язку з чим, станом на 07 жовтня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 15 676,70 грн., яка складається з:

- заборгованості за процентами за користування кредитом -12640 грн.;

- заборгованості за пенею -2422,68грн.;

- штраф (фіксована частина) - 500 грн.;

- штраф (процентна складова)- 722,70 грн.

Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмір 15676,70 грн. та понесені судові витрати (а.с.2-4).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 квітня 2019 року у позові АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не надано будь-яких відомостей щодо тіла кредиту, відповідно до розміру якого здійснено нарахування відсотків за користування кредитом та пені у разі порушення зобов`язань. Зокрема, позивач у позовній заяві не зазначив момент сплати відповідачем тіла кредиту, що не дає можливості здійснити перевірку правильності нарахування відсотків, пені, штрафу - сум, які є похідними від дати прострочення платежу, а тому є незрозумілим, виходячи з чого нараховані відсотки у розмірі 12640 грн., пеня - 2422,68 грн., а також заборгованість по судовим штрафам 1222,70 грн. (а.с.48-50).

Доводи апеляційних скарги

В апеляційній скарзі представник Крилова О.Л. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт, крім доводів які містяться в позові, зазначила, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання останнього Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За Умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1600 грн. на платіжну картку. Своїм підписом у Заяві відповідач підтвердив, що підписана ним Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Умови кредитного договору позичальник не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача (а.с.53-57).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись апеляційним судом належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові у їх відсутність ( а.с.78-81).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходів із недоведеності позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо заборгованості за кредитним договором укладеним між банком та позичальником ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 18 квітня 2007 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву від 18 квітня 2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок ( а.с.10,10 зворот).

За інформацією викладеної у Заяві, відповідач висловив свою згоду з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.10- зворот, а.с. 12-27).

Разом з тим, як вбачається із Заяви №0DRRX06070098 від 18 квітня 2007 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» надав 18 квітня 2007 року позичальнику ОСОБА_1 строковий кредит в сумі 1626 грн. на строк 12 місяців з 18 квітня 2007 року по 18 квітня 2008 року, з умовами оплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 21,95 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 271 грн., в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплату відсотків, винагороди, комісії в зазначеній в Заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі - Умов) строки. Згідно п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов`язань із погашенням кредиту, позичальник сплачує відсотки за користування кредитом в розмірі 11,85 % в місяць (а.с.10- зворот).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 07 жовтня 2018 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 15676,70 грн., яка складається з заборгованості:

- за процентами за користування кредитом -12640 грн.,

- пенею - 2422,68грн.,

- штраф (фіксована частина) - 500 грн.,

- штраф (процентна складова)- 722,70 грн.(а.с.5,8-9).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», за кредитним договором від 18 квітня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредитні картки: 18 квітня 2007 року з терміном дії до січня 2009 року; 11 березня 2009 року з терміном дії до січня 2010 року; 08 серпня 2011 року до березня 2015 року; 01 серпня 2013 року до червня 2017 року ( а.с.58).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано будь-яких відомостей щодо тіла кредиту, відповідно до розміру якого здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом та пені у разі порушення зобов`язань.

Вказані обставини підтверджується, заявою позичальника 18 квітня 2007 року, в якій зазначено, що кредитні кошти ОСОБА_1 отримав у сумі 1626 грн., а не в сумі 15 000 грн., як зазначено в позовній заяві ( а.с.2-4,10 -зворот).

Доводи апелянта про те, що відповідач ознайомлений 18 квітня 2007 року з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, що відповідає ст.634 ЦК України, а також зобов`язався самостійно знайомитися зі всіма змінами на сайті ПриватБанку, до уваги не приймаються з наступних підстав.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Як вбачається з Умов надання банківських послуг, копія яких є в матеріалах справи, вказані Умови не підписані відповідачем ОСОБА_1 ( а.с.12-27).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

При цьому, банк пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути не тіло кредиту, суму, яку фактично отримав в кредит позичальник, а стягнути його складові: заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи.

Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, існує суперечність в розмірах отриманих позичальником кредитних коштів, що позбавляє можливості з`ясувати дійсну суму отриманих кредитних коштів, заборгованість за кредитом, та правильність її нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді Заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, звернула увагу на вказані обставини та зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», а відносно відповідача в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 квітня 2007 року ) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23 жовтня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 квітня 2007 року у вигляді Заяви, підписаної сторонами про отримання кредиту в сумі 1626 грн. на строк 12 місяців з 18 квітня 2007 року по 18 квітня 2008 року, не містить інформації про отримання кредитних коштів в сумі 15 000 грн. і строку повернення кредиту (користування ним), нарахування відсотків, пені та штрафів, виходячи із цієї суми.

Тобто, банк не надав, суду першої та апеляційної інстанції договору, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15 000 грн., а також не було подано заяву, на підставі якої ОСОБА_1 надав згоду на встановлення кредитного ліміту у розмірі 15 000 грн.

Так, у позові банком зазначено, що ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 15 000 грн., в апеляційної скарзі зазначено 1600 грн. при цьому, згідно Заяви від 18 квітня 2007 року, яка є в матеріалах справи розмір кредитного ліміту позичальника визначено в сумі 1626 грн.

При цьому як вбачається із змісту апеляційної скарги, відповідачем на а.с.52 в апеляційній скарзі зазначено ОСОБА_3 , заява про отримання кредиту укладена між сторонами 14 серпня 2012 року, 20 травня 2013 року, кредитні кошти отримані в сумі 1600 грн. Вказані обставини в апеляційної скарзі суперечать матеріалам справи, та не спростовані АТ КБ «ПриватБанк» в суді апеляційної інстанції, представник якого не з`явився в судове засідання ( а.с.53).

З огляду на викладене, відмовляючи у позові АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції правильно виходив із того, що докази, надані банком на підтвердження заявлених ним позовних вимог, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15 листопада 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков