ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року

м. Харків

справа F 639/5834/17

провадження F 22-ц/818/2145/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 листопада 2017 року в складі судді Гаврилюк С.М.,

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила стягнути на її користь аліменти на утримання дитини F ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Позов мотивовано тим, що з відповідачем ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2013 року.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає та не приймає участі в утриманні дитини.

У звFязку з чим позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не зFявився, хоча відповідно до частини 3 статті 74 ЦПК України повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулась до суду за закінченням терміну зберігання.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ј частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави (отримувач коштів F ГУК у м. Києві, код за ЄДРПОУ F 37993783, банк отримувача F Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача F 820019, рахунок отримувача F 0001, код класифікації доходів бюджету F 220301106) судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 лютого 2019 року заяву про скасування заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини залишено без задоволення.

Не погодившись із зазначеним заочним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з нього аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2018 року і до повноліття дитини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач по справі був позбавлений свого права на захист своїх законних прав та інтересів в суді та не мав можливості подати заперечення на позовні вимоги, оскільки жодного процесуального документу по справі та судової повістки він не отримував.

Зазначає також про те, що у період з 04.10.2017 року по 19.11.2017 року він перебував у відрядженні за межами України, а саме у США, та взагалі не міг собі уявити, що його дружина може звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки ще до 25 жовтня 2018 року вони проживали однією родиною, мали сімейні, подружні стосунки, вели спільне господарство і він забезпечував дитину усім необхідним. У звFязку з чим, вважає, що стягнення з нього аліментів починаючи з 03.10.2017 року є безпідставним та несправедливим.

Крім того, вказує, що стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є зависоким, оскільки він має дитину від першого шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_4 та матір пенсіонерку, які потребують від нього належної допомоги.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно статті 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону заочне рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов'язком суду.

За змістом п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

Порядок повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи встановлений ст.ст.128-130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання може свідчити розписка.

За змістом ч.2 ст.211, ч.2 ст.223 ЦПК України, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, перешкоджає розгляду справи.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату судового засідання є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Частиною 4 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2017 року відкрито провадження у даній справі і призначено розгляд справи на 07.11.2017 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 листопада 2017 року розгляд справи призначено в заочному порядку, отже, розгляд справи був призначений тільки в одне судове засідання.

Однак, відповідач ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, призначеного судом на 07 листопада 2017 року, оскільки матеріали справи таких відомостей не містять.

Крім того, відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення надана довідка про те, що він перебував у службовому відряджені в США в період з 04.10.2017 року до 19.11.2017 року (а.с.85).

Указані обставини дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову частково виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі уклали шлюб 13.07.2013 року в Жовтневому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис F 205 (а.с.3).

Батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ F 341321, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 03.12.2013 року, актовий запис F 2524 (а.с.4).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до пунктів 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 84 СК України) і виплачуються щомісячно.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи вимоги статті 180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто дана норма передбачає обов'язок утримувати дитину, як батьком, так і матір'ю, причому, такий обов'язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Позивач при цьому є особою працездатного віку, немає ніяких протипоказань до праці, тому вона також повинна приймати участь в утриманні дітей на рівні з їх батьком.

Матеріали справи свідчать про те, що на утриманні відповідача знаходяться його малолітня дитина від першого шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини від 26 вересня 2006 року серія 1-ЕД F 052180, відповідно до якого батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти у розмірі1/6 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2017 до досягнення дитиною повноліття.

Аліменти саме у такому розмірі будуть достатніми для забезпечення мінімальних потреб дитини та не поставлять у скрутне становище платника аліментів.

Що стосується вимоги апелянта щодо зміни дати початку стягнення з нього аліментів на 01.10 2018 року, то колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, враховуючи вимоги частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, а також те, що позивач звернулася до суду з позовною заявою 03.10.2017 року.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 77,78 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/6 (одної шостої) частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2017 до досягнення дитиною повноліття.

На підставі наведеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 F задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 листопада 2017 року F скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/6 (одної шостої) частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2017 до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави (отримувач коштів F ГУК у м. Києві, код за ЄДРПОУ F 37993783, банк отримувача F Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача F 820019, рахунок отримувача F 0001, код класифікації доходів бюджету F 22030106) судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 травня 2019 року

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

ОСОБА_6