Справа № 522/872/17
Провадження № 2/522/1061/19
19 листопада 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Домусчі Л.В.,
при секретарі судового засідання Вадуцкої В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,
До Приморського районного суду м. Одеси 16.01.2017 року звернувся позивач ТОВ «Кей-Колект» із позовною заявою до ОСОБА_2 (в подальшому стало відомо про зміну прізвища у зв`язку з розірванням шлюбу, прізвище змінено на ОСОБА_3 ) про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач уклав з Банком кредитний договір. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та Відповідачем було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки). 12.12.2011 року Банк відступив Позивачу відповідно до Договору факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до Відповідача за зобов`язаннями по Кредитному та Іпотечному договорам. У зв`язку з грубим порушенням Відповідачем умов Кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, Позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, 23.07.2015 року Позивач набув право власності на предмет іпотеки. 15.11.2016 року позивачем, як законним власником, була здійснена спроба потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживає Відповідач. Стан майна встановити не можливо, відповідач не надав доступ до лічильників газу, води, електричної енергії, внаслідок чого неможливо встановити їх справність та можливість використання. Внаслідок незаконних дій відповідача, позивач фактично позбавлений можливості користуватися своїм майном. Позивач зазначає, щоб перешкод у здійсненні права користування не було, Позивачу необхідно надати постійний безперешкодний доступ до свого майна, також позивач враховуючи наведене просить визнати попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідок припинення права власності на житлове приміщення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2017 року по справі було відкрито провадження. (с. Загороднюка В ОСОБА_4 )
На підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 27 грудня 2018 року № 4049/0/15-18 про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, та на підставі службової записки помічника судді ОСОБА_5 - ОСОБА_6 здійснено повторний авто розподіл справи.
У порядку повторного авторозподілу справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. 14.02.2019 року.
Ухвалою суду від 28.02.2019 року справу провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання.
В підготовче засідання 29.04.2019 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 01.07.2019 року
В підготовче засідання 01.07.2019 року сторони не з`явились, хоча були повідомленні належним чином, конверт відповідача повернувся до суду за закінченням строків зберігання. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, просив закрити підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 01.07.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 10.09.2019 року.
В судове засідання 10.09.2019 року сторони по справі не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 14.11.2019 року.
В судове засідання 14.11.2019 року сторони по справі не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Поштова кореспонденція, направлялась відповідачу на адресу її реєстрації, проте була повернута до суду з відміткою «про закінчення строків зберігання». Причини неявки відповідач суду не повідомила, жодних клопотань до суду не заявляла, заяв по суті справи не надала.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та позивача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 19.11.2019 року.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
12.12.2011 року Банк відступив Позивачу відповідно до Договору факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до Відповідача за зобов`язаннями Кредитному та Іпотечному договорам (а.с .4-13).
На підставі пункту 5 Іпотечного договору, відповідно якого зазначено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, у зв`язку з грубим порушенням Відповідачем умов Кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати проценті та комісії за користування кредитом, позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 23.07.2015 року, набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18).
Відповідно Акту перевірки/огляду майна від 15.11.2016 року, складеного представником ТОВ «Кей-Колект» при виході за адресою: АДРЕСА_1 , вказано, що в квартирі виявлено присутність особи, яка представилась як ОСОБА_2 , квартира перебуває в житловому стані, жодних видимих недоліків і пошкоджень не виявлено, в безперешкодному доступі представникам власника відмовлено особою, що фактично знаходилась в кватирі (а.с. 23).
Згідно Акту перевірки/огляду майна від 22.11.2016 року складеного представником ТОВ «Кей-Колект» при виході за адресою: АДРЕСА_1 , вказано, що в квартирі виявлено присутність особи, яка представилась як ОСОБА_2 , доступу не надано, встановити справність лічильників газу, води, електроенергії та їх використання відповідно до норм не є можливим. У входженні в приміщення відмовлено. Озвучено вимогу покинути територію (а.с. 24).
Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 18.06.2011 року прізвище відповідачки було змінено з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_3 » (а.с. 36).
Вирішуючи спір суд виходить з наступного.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог не надано.
Отже, в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який полягає, в тому числі, в тому, що суд не має права виходити за межі вимоги сторін (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство не допускає вихід за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав людини. Суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, згідно якої ,члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із Постановою ВСУ від 16.11.2016 р у справі № 6-709цс16, згідно з положеннями статті 391 ЦК України лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є власником квартири АДРЕСА_2 .
Особа, що фактично проживає за зазначеною адресою, відповідно до складених актів, є відповідач ОСОБА_8 , попередній власник майна, яка перешкоджає у користуванні майном.
Відповідно до ст. ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.
Однією із підстав припинення права власності згідно зі ст. 346 ЦК України є відчуження майна.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Статтею 156 ч.4 ЖК України передбачено збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Зокрема, згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За таких обставин та вимог закону, суд приходить до висновку, що відповідач з відчуженням належної їй квартири втратила право користування даною квартирою, а тому відповідні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується вимог позову про надання позивачу безперешкодного доступу до квартири, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, оскільки фактично суд вже вирішив це питання.
Отже, позов може бути задоволено частково, відповідно до наведених вище висновків суду.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2756,00 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями від 24.12.2016 року №8572, наявним в матеріалах справи, з підстав чого, враховуючи часткове задоволення позовних вимог витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі 1378,00 грн.
Керуючись ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ст. 41 Конституцією України, ст. 15, 16, 319, 321, 391, 509, 526, 593 ЦК України, , Законом України «Про іпотеку», ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України,суд,-
Позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою задовольнити частково.
Усунути Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (ЄДРПОУ 37825968, м. Київ, вул. Крилівська, 69) перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОПП НОМЕР_2 ) такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволені інших вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний тест рішення виготовлено 19 листопада 2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.