Справа № 390/1076/18
Провадження №2/390/51/19
УХВАЛА

"07" травня 2019 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Терещенко Д.В.,

при секретарі - Бреус І.П.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Луньової А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), що діють у власних інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (01025, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6) про визнання недійсним іпотечного договору,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діють у власних інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним іпотечного договору. Позовну заяву подано до суду 16.07.2018 року та представником за довіреністю позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є ОСОБА_6

Ухвалою суду від 06.08.2018 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні 07.05.2019 року позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який раніше представляв інтереси позивачів, було заявлено про його допуск по справі в якості представника позивачів. Заяву обґрунтовано тим, що дана справа є малозначною та раніше ОСОБА_6 приймав участь в розгляді справи.

Представник відповідача - адвокат Луньова А.Г. заперечувала проти задоволення зазначеної заяви, оскільки з 01.01.2019 року представництво інтересів в суді повинно здійснюватись виключно адвокатом, тому відсутні правові підстави для залучення ОСОБА_6 до участі у даній справі.

Суд заслухавши думку учасників справи, дослідивши обґрунтування заявленого клопотання, приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до вимог, встановлених ч.1, ч.2, ч.3 ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність. Органи або інших осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, представляють у суді їх посадові особи, крім випадків, коли такі органи та особи є стороною чи третьою особою у справі.

Законний представник має право представляти інтереси в суді малолітніх осіб віком до 14 років, недієздатних фізичних осіб, це батьки, усиновлювачі, опікуни; неповнолітніх осіб від 14 до 18 років та осіб цивільна дієздатність яких обмежена, це батьки, усиновлювачі, піклувальники.

Законом України № 1401-VIII від 02.06.2016 року «Про внесення змін до Конституції України» (щодо правосуддя)», Конституцію України доповнено ст.131-2, згідно якої для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Згідно підпункту 11 п.16-1 розділу XV Конституції України визначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Частиною 6 ст.19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Під час відкриття провадження судом, на вимогу ст.187 ЦПК України, встановлено предмет та підстави позову. В ухвалі суду від 06.08.2018 року дану справу малозначною не визначено.

Приписами ст.19 та ст.274 ЦПК України справи, предметом спору яких, зокрема є іпотечні договори, імперативно не віднесені до категорії малозначних.

Виходячи із позовних вимог про визнання недійсним іпотечного договору, суд, дійшов до висновку, що даний спір не може бути віднесений до категорії малозначних та визначив, що розгляд даної справи слід здійснювати у порядку загального позовного провадження.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Не допущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів задеклароване статтею 22 Конституції.

Частиною 5 ст.4 ЦПК України встановлено, що жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Суд наголошує, що саме засада змагальності опосередковано, через її контролюючу функцію, є гарантом законності, об'єктивності, неупередженості та повноти судового розгляду справи.

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов'язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав. При цьому, важливим є встановлення оптимального співвідношення активності сторін та активності суду.

В рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово зазначалось, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п.1 ст.6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (рішення у справах: «Лобо Мачадо проти Португалії» (LoboMachado v. Portugal) «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) 20.02.1996 року, «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Nidero-stHuberv. Switzerland) від 19.02.1997 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач скористався професійною правничою допомогою і захист його прав, інтересів під час розгляду справи забезпечується адвокатом Кіровоградської обласної КДКА - Луньовою А.Г.

В той же час, представництво інтересів позивачів до 01.01.2019 року здійснювалось їх представником ОСОБА_6 , який діяв на підставі довіреності.

Згідно даних Єдиного реєстру адвокатів України відомості про наявність у ОСОБА_6 статусу адвоката відсутні.

За таких обставин, зважаючи на значимість даного спору для сторін, з урахуванням того, що дана справа не визнана судом малозначною і її розгляд здійснюється в порядку загального позовного провадження, тому представництво інтересів однієї сторони, а саме: відповідача - фахівцем в галузі права - адвокатом, та представлення інтересів позивачів у даній справі - особою, яка не є фахівцем у галузі права, перешкоджає здійсненню судового провадження з дотриманням принципів змагальності, пропорційності та диспозитивності, як основних засад цивільного судочинства.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про допуск до участі у справі представника за довіреністю, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.8, 14, 131-2, п.п.11 п.16-1 розділу ХV Конституції України, ст.260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про допуск до участі в справі в якості представника позивачів ОСОБА_6 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: