Справа № 444/909/18
Провадження № 2/444/102/2019
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та усунення перешкод у здійснення права користування та розпорядження службовим житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач військова частина НОМЕР_1 (Львівський прикордонний загін) звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та усунення перешкод у здійснення права користування та розпорядження службовим житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстрації . Свої позовні вимоги мотивують тим, що відповідач ОСОБА_2 проходив військову службу у прикордонних військах України.

Рішенням спільного засідання командування та житлово-побутової комісії Львівського прикордонного загону ДПСУ, оформленого протоколом №5 від 24.11.2004 р., зараховано на квартирний облік для отримання житлової площі в м.Львові капітана ОСОБА_2 зі складом сім`ї чотири особи (він, дружина ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , 1997 р.н., син ОСОБА_6 , 2000 р.н.) в підрозділі охорони державного кордону по місцю проходження військової служби в м.Володимир-Волинському з 24.11.2004 року.

З 12.11.2009 року по теперішній час ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Річківської сільської ради №379 від 16.02.2008 року та витягом з будинкової книги.

Будинок офіцерського складу за адресою: АДРЕСА_2 належить Військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на праві власності, форма власності - загальнодержавна, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 від 09.07.2004 року на право власності, виданим на підставі рішення виконкому Річківської сільської ради № 19 від 24.06.2004 року. та витягом № 4104249 від 09.07.2004 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Даний будинок використовується для проживання військовослужбовців Львівського прикордонного загону та членів їх сімей, які проходять військову службу на впс "Рава-Руська".

Відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. N 1081, Львівським прикордонним загоном відповідачу було надано службове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Послуги, щодо забезпечення вищевказаного будинку водопостачанням, водовідведенням, центральним опаленням здійснюється відповідними службами ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ).

ОСОБА_2 у період з 2012 по 2014 роки проживав за адресою : АДРЕСА_3 та користувався відомчим (службовим) майном позивача.

Користування відповідачем відомчим (службовим) майном за адресою: АДРЕСА_3 у період з 2012 по 2014 роки підтверджується сплатою відповідачем комунальних послуг, а саме: квартплати, водопостачання, електропостачання та опалення, що підтверджується довідкою про нарахування та оплату квартплати та інших комунальних послуг мешканцем відомчого житла ОСОБА_2 за 2012 - 2018 роки.

На протязі 2012-2018 років позивачем були надані відповідачу послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території (квартплата) на загальну суму 5631,23 грн., водопостачання та водовідведення на загальну суму 8386,31 грн. та з опалення житлового приміщення на загальну суму 17066,94 грн.

Надання вказаних послуг підтверджується звітами старшини відповідного підрозділу, а також вихідними телеграмами Львівського прикордонного загону, які складаються на підставі вказаних звітів, та направляються у підрозділ щомісячно із зазначенням сум комунальних платежів та строків здійснення оплати.

Відповідно до вказаних телеграм, відповідач оплату послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території (квартплату), водопостачання та опалення повинен здійснювати до 25 числа поточного місяця, а копії квитанцій за оплату комунальних послуг представляти в житлово-екплуатаційне відділення Львівського прикордонного загону.

Відповідач відшкодував позивачу вартість послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території, спожитих ним протягом 2012 - 2014 років, на загальну суму 1283,61 грн.

Проте, у встановлений строк вартість наданих позивачем відповідачу послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території (квартплата) протягом 2015 - 2018 років відповідачем не була оплачена, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 4347,62 грн.

Відповідач також відшкодував позивачу вартість послуг з водопостачання та водовідведення у сумі 223,93 грн.

Проте, решта вартості наданих послуг з водопостачання та водовідведення у сумі 8162,38 грн. відповідачем оплачена не була, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 8162,38 грн.

Відповідачем відшкодовано позивачу вартість наданих послуг з опалення за період з 2012 по 2014 р.р. у сумі 2924,83 грн., а також відповідачем у 2017 році було оплачено вартість опалення у сумі 4011,46 грн., вказана сума була зарахована позивачем в оплату заборгованості за 2015 рік та частково за 2016 рік, що підтверджується довідкою про нарахування та оплату квартплати та інших комунальних послуг мешканцем відомчого житла ОСОБА_2 за 2012 -2018 роки.

Решта вартості послуг з опалення житлового приміщення за період з 2016 по 2018 роки у сумі 10130,65 грн. відповідачем оплачена не була, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 10130,65 грн.

22.05.2006 р. між публічним акціонерним товариством "Львівобленерго" (постачальник) та військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 90598 від 22.05.2006 р.

Щорічно між публічним акціонерним товариством "Львівобленерго" (постачальник) та військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) укладаються договори про закуплю електричної енергії, що підтверджується договорами № 90598/Т-2-15 від 20.01.2015 р., № 90598/Т від 14.01.2016 р., № 90598/Т- 2/17 від 12.01.2017 р. та договір № 90598/Т/5-18.

Відповідно до п. 1.1. вказаних договорів ПАТ "Львівобленерго" зобов`язується у 2015 році, 2016 році, 2017 році та 2018 році поставити в/ч НОМЕР_1 електричну енергію, а в/ч НОМЕР_1 - прийняти та оплатити її в порядку та на умовах, визначених цим договором та договором про постачання електричної енергії № 90598 від 22.05.2006 р.

Згідно з пунктами 4.1. вказаних договорів розрахунки за договорами провадяться відповідно до виставлених ПАТ "Львівобленерго" рахунків в порядку та на умовах, визначених договором про постачання електричної енергії.

Відповідно до додаткової угоди від 01.03.2012 р. про внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 90598 від 22.05.2006 р. постачальник і споживач, в зв`язку з приведенням взаємовідносин між ПАТ "Львівобленерго" та військовою частиною НОМЕР_1 (Львівський прикордонний загін), відповідно до вимог п.5.1. «"Правил користування електричної енергії" в частині укладення одного договору про постачання електричної енергії за усіма об`єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і по яких є укладені діючі договори про постачання електричної енергії, домовились про внесення наступних змін до договору про постачання електричної енергії № 90598 від 22.05.2006 р. про постачання електричної енергії доповнити діючими об`єктами споживача, які розташовані на території діяльності Жовківського РЕМ ПАТ "Львівобленерго" та додатком №11 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін".

Як вбачається з додатку № 11 до договору № 90589 від 22.05.2006 р. "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін", до об`єктів споживача належить в/ч с. Річки.

На виконання умов вказаних договорів про закуплю електричної енергії та договору про постачання електричної енергії № 90598 від 22.05.2006 року у період з грудня 2011 р. по січень 2018 р. ПАТ "Львівобленерго" було надано, а позивачем оплачено вартість спожитої електроенергії по об`єкту за адресою: АДРЕСА_3 на загальну суму 12974,81 грн., що підтверджується актами про використану електричну енергію, актами про прийняття-передавання товарної продукції, рахунками за активну та реактивну енергію та платіжними дорученнями.

Як вже зазначалось, відповідно до вихідних телеграм Львівського прикордонного загону, відшкодування вартості електроенергії відповідач повинен був здійснити до 25 числа поточного місяця, а копії квитанцій за оплату комунальних послуг представляти в житлово-екплуатаційне відділення загону.

Відповідач відшкодував позивачу вартість спожитої ним електричної енергії за період з грудня 2011 р. по листопад 2015 р. у сумі 3711,07 грн., також відповідачем у 2017 році було оплачено спожиту ним електроенергію - 3526,42 грн., які були зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за 2015 рік та частково за 2016 р.

Отже, всього відшкодовано відповідачем позивачу вартості спожитої електроенергії у сумі 7237,49 грн.

Решта вартості спожитої відповідачем електроенергії за період з листопада 2016 р. по листопад 2017 р. не була відшкодована відповідачем позивачу, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 5737,32 грн.

Таким чином, оскільки відповідач зобов`язання перед позивачем із оплати вказаних комунальних платежів належним чином не виконав, заборгованість відповідача перед позивачем станом на час звернення позивача з даним позовом до суду є непогашеною, то прошу суд стягнути, з відповідача на користь позивача 28377,97 грн. заборгованості, яка складається з 4347,62 грн. заборгованості з квартплати (обслуговування будинку та прибудинкової території), з 8162,38 грн. заборгованості з водопостачання, з 5737,32 грн. заборгованості з електропостачання та з 10130,65 грн. заборгованості з опалення.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати комунальних послуг, позивачем нараховано відповідачу 314,14 грн. 3 % річних за загальний період з 25.12.2016 р. по 26.03.2018 р. та 1197,75 грн. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період з 01.01.2017 р. по 28.02.2018 р.

Позивач звертався до відповідача з попередженням № 721/7339 від 14.06.2017р., в якому повідомляв про заборгованість по комунальним платежам, яка існувала станом на 05.06.2017 р. та вказав реквізити для оплати вказаної заборгованості.

Відповідач неодноразово звертався до позивача з листами та заявами, в яких просив надати інформацію щодо порядку сплати комунальних платежів, а також номери рахунків, на які потрібно перераховувати кошти, та відомості щодо поточної заборгованості, зокрема, із заявою від 02.01.2018 р. (вх. № Л-6 від 05.01.2018 р.).

Начальником Львівського прикордонного загону у відповідь на лист відповідача № Л-6 від 05.01.2018 р. направлено вимогу № 721/Л-6 від 15.01.2018 р., в якій позивачем зазначено, що заборгованість відповідача по комунальним послугам станом на 15.01.2018 р. становить: квартирна плата - 4226,00 грн.; водопостачання та водовідведення - 7768,92 грн.; опалення - 8625,69 грн.; електроенергія - 5737,32 грн., а також вказано реквізити, за якими потрібно здійснювати сплату комунальних платежів.

Таким чином, відповідачу було відомо про наявну заборгованість та реквізити для оплати вказаної заборгованості.

Як вже зазначалось, відповідач з 2012 року по теперішній час проживає у вказаному службовому житлі, що підтверджується витягом з будинкової книги та сплатою ним протягом 2012 - 2017 років комунальних платежів.

Наказом начальника 7 прикордонного загону № 184-ос від 07.07.2009 р. "По особовому складу" ОСОБА_2 старшого офіцера (з організації діяльності інспекторів прикордонної служби) відділу прикордонної служби штабу, засудженого до позбавлення військового звання "майор", з 15 травня 2009 року, звільненого з військової служби в запас, виключено із списків офіцерського складу за статтею 26 ч. 6 п. "Є" (у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у вигляді позбавлення військового звання) Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу"; надано невикористану щорічну основну відпустку за 2009 рік, терміном 7 діб, з 07 по 13 липня 2009 року. Зі списків особового складу загону виключено 13 липня 2009 р.; направлено на військовий облік в Личаківсько-Шевченківсько-Залізничний об`єднаний районний військовий комісаріат м. Львова; підстава: наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України № 332-ос від 02.07.2009 р., розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України №Т/-10-4905 від 02.07.2009 р.

Таким чином, відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 332-ос від 02.07.2009 р. відповідач був звільнений з військової служби та наказом начальника 7 прикордонного загону № 184-ос від 07.07.2009 р. виключений із списків офіцерського складу.

Відповідно до статтей 118, 124 Житлового кодексу УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Пунктом 21 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. N 1081, передбачено, що при звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідач самостійно після звільнення його з військової служби та виключення зі списків в/ч НОМЕР_1 не звільнив займане ним житлове приміщення, чим порушив приписи норм чинного законодавства.

Як вже зазначалось, службова квартира за адресою: АДРЕСА_3 , знаходиться на праві власності у військової частини НОМЕР_1 , форма власності - загальнодержавна.

Рішення про виділення житла відповідачу на сесіях ради не приймались, вказана квартира є відомчою (службовою), знаходиться на території військового містечка де розташований відділ прикордонної служби "Рава-Руська", в якій мають право проживати лише військовослужбовці та члени їх сімей, які проходять службу безпосередньо у відділі прикордонної служби "Рава-Руська".

Також, відповідач не належить до осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення відповідно до ст. 125 ЖК УРСР.

Таким чином, оскільки відповідач наказом начальника 7 прикордонного загону № 184-ос від 07.07.2009 р. звільнений з військової служби та виключений зі списків частини, то правові підстави для проживання відповідача у службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , відсутні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до п. 21 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. N 1081, відповідач підлягає виселенню з службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , з усіма членами сім`ї та зняття з реєстрації.

Окрім того позивач зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України).

Таким чином, гарантуючи захист власності, закон надає власнику законодавчу можливість вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Як вже зазначалось, відповідач зареєстрований у службовому житлі за адресою: АДРЕСА_3 та користується вказаним житлом без достатніх на це правових підстав, чим порушує права позивача користуватись та розпоряджатись службовою квартирою.

Користування відповідачем відомчим (службовим житлом), а саме двокімнатною квартирою, площею 45,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 також підтверджується довідкою № 721/321 від 22.07.2016 р. про здачу житлового приміщення.

Крім того, відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. N 1081, при здачі службового житла обома сторонами підписується акт, проте вказаний акт сторонами взагалі підписаний не був.

Таким чином, відповідач своїми діями обмежує позивача у вільному розпорядженні та використанні вказаним службовим майном, а також Львівський прикордонний загін, у зв`язку з діями відповідача, не може виконувати в повному обсязі соціальні гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відносно забезпечення службовим житлом інших військовослужбовців, які проходять військову службу у відділі прикордонної служби "Рава-Руська".

З метою захисту та відновлення порушених прав позивача просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження службовим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 шляхом виселення ОСОБА_2 з службового житла, за вказаною адресою, та зняття його з реєстрації.

Одночасно при вирішення спору по суті просив, вирішити питання про судові витрати.

Представники позивача ОСОБА_1 та Бурлаков О.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задоволити позовні вимоги на підставі поданих суду доказів позивача та з наведених у позовній заяві підстав .
Відповідач в судовому засіданні щодо позовних вимог позивача заперечив , одночасно підтримав думку свого представника вважає що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити, про що подав суду відзив який мотивував тим, що з тих додатків, що долучені до позовної заяви, відсутні документи по розрахунку заборгованості, з яких би було чітко видно яка методика розрахунку такої заборгованості ; якісь незрозумілі таблиці, цифри та багато інших документів, що взагалі не мають жодного відношення до виникнення заборгованості. Стверджує, якщо б ті документи, що знаходяться в матеріалах справи, оглянув фахівець, він би погодився з його думкою про відсутність чіткої картини заборгованості по сплаті ЖКП.

Зокрема, є правила роздрібного ринку електричної енергії в п.1.2.7. яких зазначено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу та укладається в установленому цими Правилами порядку.

П. 2.1.4. цих Правил зазначає, що договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, а п. 3.1.1. Правил встановлює, що постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії, обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію. Крім того, п. 5.2.2. Правил говорить, що постачальник електричної енергії зобов`язаний укладати договори, обов`язкові для здійснення діяльності з постачання електричної енергії, та виконувати умови таких договорів.

Зазначає, що існують Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених-пунктах України, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2008 р. і які в п.2.1 зазначають, що користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги", а істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги» (п. 2.2. Правил).

Тобто, чинне законодавство чітко передбачає, що на всі комунальні послуги повинні укладатись договори. Зазначає, що із ним жодного договору про надання житлово-комунальних послуг не укладалось, як не укладались вони і зі свідками, що давали покази в судовому засіданні. Договори відсутні, умов договору немає, а заборгованість нараховується невідомо по яких тарифах. Також котельня, яка спалює вугілля для теплопостачання немає належного правового статусу, який би надавав можливість пільговим категоріям громадян містечка у встановленому законом порядку оформити відповідну пільгу по теплопостачанню, що зайвий раз доказує незаконність стягнення оплати за теплопостачання.

Щодо виселення з квартири, ця вимога позивача є теж незаконною, так як житлове законодавство забороняє таке виселення із службового приміщення без надання іншого, якщо працівник пропрацював в установі не менше 10 років.

Зазначає, що фактично з липня 2016 року його було незаконно знято з квартирного обліку, він був звільнений з лав Державної прикордонної служби України в 2009 році, а позов до суду щодо усунення перешкод у здійсненні військовою частиною НОМЕР_1 права користування та розпорядження службовим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 , було направлено тільки в 2018 році і лише після того, як відповідач неодноразово звертався до позивача щодо надання інформації та документального підтвердження щодо наявної заборгованості за комунальними платіжками, які не надійшли і до тепер. Незважаючи на те, що ним досі не отримано відповідних квитанцій та роз`яснень щодо порядку нарахування окремих видів комунальних платежів, ним вже частково погашено наявну заборгованість, про що є відповідні квитанції.

Окрім того зазначив, що якщо на початку судового засідання в своїх поясненнях він частково погоджувався з позовними вимогами, зокрема, з заборгованістю по сплаті житлово-комунальних послуг, то на даний час він не підтримує позовні вимоги по сплаті ЖКП і не визнає їх, так як вони надаються з грубими порушеннями законодавства і відсутністю обґрунтованих доводів позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні, щодо позовних вимог позивача заперечив, вважає що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити з врахуванням того, що при наданні ЖКП між позивачем та відповідачем відсутні відповідні договори про надання комунальних послуг, про що не заперечував і сам представник позивача.

Зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В Законі України «Про надання житлово-комунальних послуг» в ч.1 ст.12 (договори про надання ЖКП) чітко зазначено, що надання ЖКП здійснюється виключно на договірних засадах (перелік послуг, вимоги до якості послуг, ціна послуги, права та обов`язки сторін, відповідальність, строк дії тощо). Вимоги укладання договору передбачені і в Законі України «Про питну воду та питне водопостачання», зокрема, в ст. 19,20,21 - надання послуг з питного водопостачання здійснюються на підставі договору між постачальником і фізичною особою, в якому зазначаються умови договору про надання послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення, чинність договору, права і обов`язки сторін, відповідальність і так далі, Закон України «Про теплопостачання» також передбачає укладання договору.

В судовому засіданні з`ясовано, що жодного договору з надання ЖКП з відповідачем не укладалось і тому до нього не можуть пред`являтись будь-які вимоги по сплаті заборгованості, немає договору - немає відносин.

Зазначає, що у вересні 2016 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (НКРЕП), Цей орган утворений Президентом України 27 серпня 2014 року і лише йому надано право встановлювати і регулювати тарифи в сфері енергетики і комунальних послуг шляхом прийняття відповідних нормативних документів, обов`язкових до виконання всіма суб`єктами надання комунальних послуг. І тарифи на комунальні послуги узгоджуються лише з цією комісією в особі її териториального органу - відділу НКРЕП у Львівській області, а не по аналогії з тарифами водоканалу, обленерго та іншими суб`єктами надання комунальних послуг, як про це в судовому засіданні стверджував шановний представник позивача.

Згідно ст.5 Об`єкти правового регулювання у сфері питної води та питного водопостачання, зазначено, що об`єктами правового регулювання у сфері питної води та питного водопостачання є суспільні відносини з питань формування тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; нормування, стандартизації та ліцензування.

В ст.32 цього Закону зазначено, що за надання послуг з питного водопостачання споживач вносить плату за нормами і тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку, тобто, це узгодження тарифу з НКРЕКП, а не аналогія з тарифами водоканалу.

Зазначає, що в Законах України «Про надання ЖКП» і «Про питну воду та питне водопостачання» взагалі відсутній такий термін як «спеціальне водопостачання», такого спеціального водопостачання не існує в природі, а в законі передбачено лише спеціальне водокористування, а це стосується, як зазначено в законі, для користувачів, які проводять забір води безпосередньо з водних об`єктів (озера, річки, водоймища) і такі тарифи теж узгоджуються з НКРЕКП. І тому, згідно Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, прийнятого НКРЕКП своєю постановою 10.03.2016 р. і зареєстрованою в Мінюсті, і яка визначає в п.1.1 механізм формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення для суб`єктів природних монополій - позивач зобов`язаний узгоджувати тарифи з НКРЕКП як вимагає п.1.9. цього Порядку , який зазначає, що для встановлення тарифів на централізоване водопостачання та/або водовідведення подається в НКРЕКП в строк до 01 червня кожного року у друкованому і електронному вигляді заява та розрахунки тарифів за встановленими формами з підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися для розрахунків. І ніде в законі немає посилання, що власник свердловини повинен узгоджувати тариф на воду з тарифами водоканалу. Вважає, що позивач зобов`язаний встановлювати тарифи на воду з дозволу НКРЕКП, а ігнорування цієї норми права - це грубе порушення закону. З наведеного вбачається, що за відсутності у встановленому законом порядку складання тарифів на воду, відповідачу пред`явлені нічим необгрунтовані позовні вимоги по сплаті заборгованості з водопостачання. І той факт, що відповідачу при опломбованому лічильнику води нараховувалась плата по середньому коефіцієнту, ще раз про це свідчить.

В судовому засіданні представник позивача чітко зазначив, що встановлення тарифів, по яким нараховується електроенергія населенню містечка, здійснюється за аналогією тарифів Львівобленерго. Тобто, без узгодження з НКЕРКП.

Постанову від 05.10.2018 р. №1175 «Про затвердження Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії».
В п.1.1 зазначено цей Порядок регулює відносини щодо формування тарифів на послуги з розподілу електроенергії та встановлення тарифів НКРЕКП (в т.ч. перегляд, уточнення та коригування тарифів на послуги з розподілу ел. енергії).

В п.1.3 Порядку зазначається, питання щодо встановлення тарифів розглядаються на засіданні НКРЕКП. Крім того в цьому Порядку встановлена чітка процедура звернення з заявою, додатків до неї, обґрунтування тарифів, відповідні формули тощо. Таким чином, тарифи на ел.енергію повинні узгоджуватись з НКРЕКП, яка дає дозвіл на їх встановлення, а не Львівобленерго. Про незаконність вимог позивачача свідчить і той факт, що відповідачу в зв`язку з заборгованостю не було відключено ел. постачання в квартирі, як того вимагає Закон України «Про надання ЖКП», а незаконне проникнення в його помешкання для нібито здобуття показників приладу обліку, які відповідачем надавались регулярно, свідчить, про самоуправство з боку позивача.

Таким чином, в порушення вимог чинного законодавства, без затверджених національною комісією тарифів з надання цих послуг, відповідачу пред`явлені нічим необгрунтовані і незаконні вимоги про стягнення заборгованості з ел.постачання.

Згідно ст.20 Закону України «Про теплопостачання», яка говорить про загальні засади формування тарифів, зазначається «Тарифи на виробництво теплової енергії на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством. В свою чергу НКРЕП своєю постановою від 24.03.2016 року прийняла Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво та транспортування, який затверджено в Мінюсті 09.06.2016 року, де чітко розписаний механізм встановлення тарифу на тепло.

Для встановлення тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії суб`єкт господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії і має відповідну ліцензію подає органу, уповноваженому встановлювати такі тарифи, заяву із зазначенням розміру тарифу, розрахованого відповідно до методики, передбаченої цим Порядком.

Як бачимо і тут встановлення тарифів на теплоенергію відбувається тільки за участю уповноваженого органу на встановлення тарифів, тобто НКРЕКП в особі її територіального органу відділу НКРЕП у Львівській області, що знаходиться в м. Львові по вул.Козельницький,3.1 в Законі «Про теплопостачання» чітко розписана процедура встановлення тарифів. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що за відсутності обґрунтованих тарифів на теплопостачання, без відповідної ліцензії, в порушення всіх вимог чинного законодавства, з відповідача намагаються незаконно стягнути так звану заборгованість за теплопостачання.

Стверджує, що ці позовні вимоги задоволенню не підлягають, в судовому засіданні чітко встановлено, що позивач в порушення вимог ст.626 ЦКУ щодо регулювання цивільних відносин договором, законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про питну воду та питне водопостачання», «Про теплопостачання», «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Порядку формування тарифів на послуги з розподілу ел.енергії, Порядку формування тарифів на теплову енергію, Порядку формування тарифів з централізованого водопостачання, які затвердила ця комісія, самостійно, безпідставно, за відсутності ліцензії, необгрунтовано встановлює тарифи на комунальні послуги, і стягує за їх надання плату без оформлення відповідних договорів на житлово-комунальні послуги, ігноруючи орган, який займається тарифікацією - НКРЕКП і який є незалежний державний колегіальний орган, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Ігнорування нормативних документів, які приймає цей орган недопустимо, протиправно і незаконно.

В судовому засіданні представник позивача неодноразово наголошував, що відповідач зайняв службове житло самовільно. Однак, командування в/ч не зверталось в суд про примусове виселення відповідача, тим більше, що Інструкція про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі, яка затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби 20.12.2007 р. за № 1040, в п. 2.24. чітко зазначає, що особи, які самоправно зайняли службове житлове приміщення, виселяються за рішенням суду без надання їм іншого житлового приміщення. І тому твердження представників позивача про самоправно зайняте відповідачем службове приміщення не можуть сприйматися, командування в/ч не зверталось в свій час з цього приводу в суд про виселення відповідача.

Позовна вимога стосовно виселення відповідача з службового приміщення без надання іншого житла задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ст.125 ЖК України зазначає, зокрема, ч.2. - без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Крім того, в постанові N 2 від 12.04.85 Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» ( Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України від 10.03.89, від 25.12.92, від 25.05.98 р.) в п. 20. зазначається: оскільки в силу ст.125 ЖК деякі категорії громадян, які проживають у службових жилих приміщеннях, не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, при розгляді справ про виселення зі службових жилих приміщень необхідно з`ясовувати, чи користуються відповідачі зазначеною пільгою. Зокрема, особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жиле приміщення, не менше 10 років, користуються такою пільгою і в тому разі, коли цей стаж переривався.

26 травня 2001 р. Верховний Суд України прийняв Лист «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)», в якому роз`яснив, при вирішенні питання про виселення військовослужбовців зі службових жилих приміщень має враховуватись визначений ст. 125 ЖК України перелік осіб, які не можуть бути виселені з них без надання іншого жилого приміщення.
Як бачимо, діюче законодавство не дозволяє виселяти осіб, які пропрацювали на підприємстві, установі, організації не менш як 10 років без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні представники позивача доводили інше, посилаючись на інструкції та накази командира, намагаючись переконати суд, що житлове законодавство дозволяє виселення з службового приміщення без надання іншого в результаті звільнення за негативними мотивами. Але чинне законодавство, не передбачає в даному випадку такого виселення, а твердження позивача, що відповідач не відноситься до осіб, які підлягають виселенню без надання іншого житла, необгрунтована і незаконна, т.я. не підкріплена жодною правовою нормою.

З матеріалів справи вбачається, що вислуга років відповідача становить 18 років 6 місяців і 28 днів. А військова служба офіцера-прикордонника обчислюється в Державній прикордонній службі з моменту поступлення у військове училище, яке належить до установи ДПС, в якій відповідач і набув вислугу років, що дає йому право на службове житло, з якого він згідно ч. 2 ст. 125 ЖК не може бути виселений без надання іншого жилого приміщення, пропрацював в державній установі більше 10 років. Інше законодавством не передбачено. Інструкція, забороняє виселення без надання іншого житла. Зокрема, в п.2.22. зазначено, що особа, яка звільнена з військової служби в запас або у відставку і має вислугу менше ніж 20 років, підлягає виселенню зі службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством.А чинне законодавство в ч. 2 ст. 125 ЖКУ забороняє виселення з службового приміщення без надання іншого осіб, які пропрацювали в установі не менш як 10 років.

Таким чином, за відсутності будь-яких доказів в матеріалах справи позовні вимоги позивача необгрунтовані, незаконні, жодним чином не відповідають вимогам чинного законодавства з наведених підстав, посилаючись на конкретні закони і конкретні норми права і тому не можуть бути задоволені повністю або частково.

Окрім того, в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_7 , яка суду пояснила, що послуги надаються не належно, в них дійсно холодно,в системі є несправності, проте нікуди не зверталися . Ключі від квартири ОСОБА_2 дійсно є в неї і вона може відкрити і дати зняти показники лічильника . Про нарахування їх повідомляють, приходять рахунки. Левченко має усі квитанції, вона такі ввідала ОСОБА_2 , так як він періодично з`являється в квартиру, міняв труби. З якого року не проживає відповідач ОСОБА_2 та члени його родини за адресою реєстрації , а саме в АДРЕСА_4 , сказати не може. Договір про надання послуг із військовою частиною не підписувала .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що послуги надаються не належно, в них дійсно холодно, в системі є несправності, проте нікуди не зверталися. Про нарахування старшина повідомляє телеграмою кожного місяця , приходять рахунки. Також він точно періоди не проживання відповідача ОСОБА_2 та членів його родини за адресою реєстрації , а саме в АДРЕСА_4 , зазначити не може, багато років не проживає.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку .
Ч.1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що відповідно до рапорту відповідача будичи начальником віділення оперативної протидії незаконній міграції оперативно-розшукового відділу Львівського прикордонного зайону майор ОСОБА_2 звернувся із рапортом до начальника Львівського прикордонного загону підполковника ОСОБА_9 в якому клопотав перед вищестоящим командуванням про виділення йому службового житла за місцем проходження служби в м.Львів . В разі отримання житла за місцем проходження служби зобов`язався службове житло за попереднім місцем служби (ВПС «Рава-Руська») здати.
Як вбачається із витягу протоколу №5 спільного засідання командування та житлово-побутової комісії Львівського прикордонного загону ДПСУ від 24.11.2004 року присутні члени житлової комісії на порядку денному розглядали рапорти військовослужбовців та службовців про постановку їх та членів їх сімей на квартирний облік для отримання житлової площі в м.Львові . Керуючись Житловим Кодексом України, наказом ДКК ПВУ №30-1996 р. та чиним законодавством України вирішено, зараховувати на квартирний облік для отримання житлової площі в м.Львові капітана ОСОБА_2 зі складом сім`ї чотири особи (він, дружина ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , 1997 р.н., син ОСОБА_6 , 2000 р.н.) в підрозділі охорони державного кордону по місцю проходження військової служби в м.Володимир-Волинському з 24.11.04.
Відповідно до витягу із наказу ДПС України начальника 7 прикордонного загону від 07.07.2009 року №184-ос ОСОБА_2 , старшого офіцера (з організації діяльності інспекторів прикордонної служби) відділу прикодонної служби штабу, засудженого до позбавлення військового звання «майор» , з 15 травня 2009 року, якого звільнено з військової служби в запас та виключено із списків офіцерського складу за статтею 26 ч.6 п. «Є» (у зв`язку з обвинувальним вироком суду,що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення військового звання) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків загону та всіх видів забезпечення .
Надано невикористану щорічну основну відпустку за 2009 рік, терміном 7 діб, з 07 по 13 липня 2009 року . Датою виключення із списків особового складу загону вважати 13.07.2009 року.
Вислуга років на 13.07.2009 року становить : календарна 14 років 10 місяців 17 днів, пільгова 03 роки 07 місяців 12 днів, всього 18 років 05 місяців 29 днів.
На військовий облік направлено в Личаківсько-Шевченківсько-Залізничний об`єднаний районний військовий комісаріат м.Львова .
Підстава: наказ Адміністрації ДПС України №332-ос від 02.07.2009 року, розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України №Т/10-4905 від 02.07.2009 року.
Як вбачається із витягу з протоколу №9 засідання житлової комісії Львівського прикордонного загону від 12.07.2016 року постановлено, по питанню 1.19 зняти з квартирного обліку в Львівському прикордонному загоні ивійськовослужбовця запасу ОСОБА_2 , складом сім`ї чотири особи : він, дружина ОСОБА_10 , дочка - ОСОБА_11 , 1997 р.н., син ОСОБА_12 , 2000 р.н.) в підрозділі охорони державного кордону по місцю проходження військової служби в м.Володимир-Волинському з 24.11.04.
Згідно копії довідки виданої начальником житлово-експлуатаційного відділення Львівського прикордонного загону від 22.07.2016 року №721 /321 вбачається, що надана військовослужбовцю запасу ОСОБА_2 відомчу двокімнатну квартиру, площею 45,3 кв.м. . яка розташована по АДРЕСА_3 не здав.
Згідно копії довідки виданої секретарем житлової комісії Львівського прикордонного загону від 22.07.2016 року №721 /320 вбачається, що військовослужбовець запасу ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку в Львівському прикордонному загоні з 24.11.2004 року до 12.07.2016 року , складом сім`ї 4 особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень, знятий з квартирного обліку рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 №9 від 12.07.2016 року.
Відповідно до копії довідки виданої Річківською сільською радою Жовківського району Львівської області від 16.02.2018 року №379 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно зареєстрований з 12.11.2009 року по даний час в АДРЕСА_5 .
Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.07.2004 року серії НОМЕР_2 виданного Річківською сільською радою про те, що комплекс який знаходиться в АДРЕСА_2 належить військовій частині НОМЕР_1 ДПС України , форма власності загальнодержавна . До опису об`єкту в комплекс входить 17 будівель, зокрема будинок офіцерського складу (а.с.22).
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно видане Червоноградським МБТІ від 09.07.2004 року вбачається, що комплекс який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , належить Військовій частині НОМЕР_1 ДПС України.
Відповідно до копії довідки виданої головним бухгалтером начальником ФЕВ військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2018 року про нарахування та оплату квартплати та інших комунальних послуг мешканцем відомчого житла ОСОБА_2 за період з 2012 року 2018 року , заборгованості в розмірі 28 377 (двадцять вісім тисяч триста сімдесять сім тисяч) грн. 97 коп. яка складається з 4347,62 грн. заборгованості з обслуговування будинку та прибудинкової території (квартплата), з 8162,38 грн. заборгованості з водопостачання та водовідведення , з 5737,32 грн. заборгованості з електропостння , з 10130, 654 грн. заборгованості з опалення, 314,14 грн.

Як вбачається із листа Львівського прикордонного загону від 14.06.2017 року №721/7439 , який було адресовано ОСОБА_2 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) повідомляла ОСОБА_2 , що станом на 05.06.2017 року за ним рахується заборгованість за квартплату та спожиті енергоносії та комунальні послуги на загальну суму 17 990,65 грн., а саме : квартирна плата 3230,54 грн., електроенергія 1829,26 грн., водопостачання , водовідведення 4888,54 грн., та опалення 8042,31 грн. Окрім того, повідомлено ОСОБА_2 про реквізити для оплати квартирної плати та комунальних послуг.
Як вбачається із листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.01.2018 року №721/Л-6, який було адресовано ОСОБА_2 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) повідомляла ОСОБА_2 , що станом на 15.01.2018 року за ним рахується заборгованість за квартплату та спожиті енергоносії та комунальні послуги, а саме : квартирна плата 4 226,00 грн., електроенергія 5 737,32 грн., водопостачання , водовідведення 7 768,92 грн., та опалення 8 625,69 грн. Окрім того, повідомлено ОСОБА_2 про реквізити для оплати квартирної плати та комунальних послуг.
Як вбачається із листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.03.2018 року №721/2857, який було адресовано ОСОБА_2 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) повідомляла ОСОБА_2 , що станом на 01.03.2018 року за ним рахується заборгованість за квартплату та спожиті енергоносії та комунальні послуги на загальну суму 28377,97 грн., а саме : квартирна плата 4347,62 грн., електроенергія 5737,32 грн., водопостачання , водовідведення 8162,38 грн., та опалення 10130,65 грн. Окрім того, повідомлено ОСОБА_2 про реквізити для оплати квартирної плати та комунальних послуг.
26.02.2018 року ОСОБА_2 на лист №721/Л-6 від 15.01.2018 року додатково надіслав на адресу позивача копії квитанцій про сплату комунальних послуг з метою здійснення перерахунку заборгованості , та просив надати відповідь щодо здійснення перерахунку заборгованості, відповідно до наданих копій квитанцій. На що позивачем направлено відповідь , додатково повідомлено про те, що заборгованість за квартирну плату та надані ОСОБА_2 комунальні послуги на кожен період змінюється та зростає у зв`язку з не оплатою даних послуг і яка станом на 25.03.2018 року складає 30 401, 52 коп.
Окрім того, 19.07.2016 року №721/8223 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено ОСОБА_2 про те, що рішенням житлвої комісії Львівського прикордонного загону від 12.07.2016 року №9 його та членів його сім`ї знято з квартирного обліку в Львівському прикордонному загоні відповідно до пункту 3.14 та підпункту 4 частини 2 пункту 2.22 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в ДПС України, затвердженій наказом Адміністрації Держприкордонслужби №1040 від 20.12.2007 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.01.2008 року за №16/14707.
Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, розпоряджається належним йому майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України , право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення першкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном .
Судом встановлено, що наказом начальника 7 прикордонного загону № 184-ос від 07.07.2009 р. "По особовому складу" ОСОБА_2 старшого офіцера (з організації діяльності інспекторів прикордонної служби) відділу прикордонної служби штабу, засудженого до позбавлення військового звання "майор", з 15 травня 2009 року, звільненого з військової служби в запас, виключено із списків офіцерського складу за статтею 26 ч. 6 п. "Є" (у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у вигляді позбавлення військового звання) Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу"; надано невикористану щорічну основну відпустку за 2009 рік, терміном 7 діб, з 07 по 13 липня 2009 року. Зі списків особового складу загону виключено 13 липня 2009 р.; направлено на військовий облік в Личаківсько-Шевченківсько-Залізничний об`єднаний районний військовий комісаріат м. Львова; підстава: наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України № 332-ос від 02.07.2009 р., розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України №Т/-10-4905 від 02.07.2009 р.

Таким чином, відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 332-ос від 02.07.2009 р. відповідач був звільнений з військової служби та наказом начальника 7 прикордонного загону № 184-ос від 07.07.2009 р. виключений із списків офіцерського складу.

Відповідно до статтей 118, 124 Житлового кодексу УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Пунктом 21 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. N 1081, передбачено, що при звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідач самостійно після звільнення його з військової служби та виключення зі списків в/ч НОМЕР_1 не звільнив займане ним житлове приміщення, чим порушив приписи норм чинного законодавства.

Так, слід зазначити, що відповідно до 2.22. Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній при кордонній "службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 1040 від 20.12.2007 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України № 16/14707 від 11.01.2008 р., особа, яка звільнена з військової служби в запас або у відставку і має вислугу менше ніж 20 років, підлягає виселенню зі службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Також підлягає виселенню зі службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї без надання іншого житлового приміщення особа, звільнена з військової служби в запас або у відставку, зокрема, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у вигляді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи права займати певні посади.

Інструкція про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній при кордонній службі України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 1040 від 20.12.2007 р., зареєстрована в Міністерстві юстиції України № 16/14707 від 11.01.2008 р. не скасована та є чинною, а тому підлягає застосуванню до даних спірних правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем по справі.

Виселення провадиться у судовому порядку за позовом командування органу Державної прикордонної служби України, на обліку в якому перебуває службове житлове приміщення.

Як вже зазначалось, дана службова квартира за адресою: АДРЕСА_3 , знаходиться на праві власності у військової частини НОМЕР_1 , в закритому військовому містечку, форма власності - загальнодержавна і має статус службового житла.

Статус даної квартири - службова відомча квартира, яка знаходиться на території закритого військового містечка , відповідно до наказу МВС України від 14.07.2015 № 857, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29 липня 2015 р. за № 914/27359 "Про затвердження Переліку закритих військових містечок Державної прикордонної служби України" вбачається, що в переліку закритих військових містечок Державної прикордонної служби України , Західного регіональне управління в п.4. Військова частина НОМЕР_1 , Львівська область, Жовківський район, військове містечко (впс Рава-Руська), с. Річки.

Рішення про виділення житла відповідачу на сесіях ради не приймались, вказана квартира є відомчою (службовою), знаходиться на території військового містечка де розташований відділ прикордонної служби "Рава-Руська", в якій мають право проживати лише військовослужбовці та члени їх сімей, які проходять службу безпосередньо у відділі прикордонної служби "Рава-Руська".

Також, відповідач не належить до осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення відповідно до ст. 125 ЖК УРСР.

Таким чином, оскільки відповідач наказом начальника 7 прикордонного загону № 184-ос від 07.07.2009 р. звільнений з військової служби та виключений зі списків частини, то правові підстави для проживання відповідача у службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , відсутні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до п. 21 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. N 1081, відповідач підлягає виселенню з службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , з усіма членами сім`ї та зняття з реєстрації.

Окрім того, відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. N 1081, при здачі службового житла обома сторонами підписується акт, проте вказаний акт сторонами взагалі підписаний не був.

Таким чином, відповідач своїми діями обмежує позивача у вільному розпорядженні та використанні вказаним службовим майном, а також Львівський прикордонний загін, у зв`язку з діями відповідача, не може виконувати в повному обсязі соціальні гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відносно забезпечення службовим житлом інших військовослужбовців, які проходять військову службу у відділі прикордонної служби "Рава-Руська".

Тому , суд приходить до переконання , що слід усунути перешкоди у здійсненні Військовою частиною НОМЕР_1 права користування та розпорядження службовим житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_4 , шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 з службового житла, за вказаною адресою.

Судом встановлено, що відповідач відшкодував позивачу вартість послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території, спожитих ним протягом 2012 - 2014 років, на загальну суму 1283,61 грн.

Проте, у встановлений строк вартість наданих позивачем відповідачу послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території (квартплата) протягом 2015 - 2018 років відповідачем не була оплачена, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 4347,62 грн.

Відповідач також відшкодував позивачу вартість послуг з водопостачання та водовідведення у сумі 223,93 грн.

Проте, решта вартості наданих послуг з водопостачання та водовідведення у сумі 8162,38 грн. відповідачем оплачена не була, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 8162,38 грн.

Відповідачем відшкодовано позивачу вартість наданих послуг з опалення за період з 2012 по 2014 р.р. у сумі 2924,83 грн., а також відповідачем у 2017 році було оплачено вартість опалення у сумі 4011,46 грн., вказана сума була зарахована позивачем в оплату заборгованості за 2015 рік та частково за 2016 рік, що підтверджується довідкою про нарахування та оплату квартплати та інших комунальних послуг мешканцем відомчого житла ОСОБА_2 за 2012 -2018 роки.

Решта вартості послуг з опалення житлового приміщення за період з 2016 по 2018 роки у сумі 10130,65 грн. відповідачем оплачена не була, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 10130,65 грн.

Також твердження відповідача про те , що останній не знав про наявну заборгованість не відповідають дійсності, оскільки позивач неодноразово листами № 721/2857 від 19.03.2018 р., № 721/Л-62 від 16.03.201 8 р., № 721/ Л-213 від 12.04.2018 р., № 721/Л-ЗЗЗ від 10.05.2018 р. неодноразово повідомляв відповідача про наявну заборгованість із зазначенням періоду та її складових.

Крім того, необгрунтованими є доводи відповідача про те, що він не проживає за адресою реєстрації і тому позивач не доводив йому телеграми з сумами комунальних платежів, оскільки жодних листів про зміну місця проживання чи місця реєстрації відповідачем позивачу не направлялось. Про фактичну адресу відповідача позивачу стало відомо лише з відзиву на позовну заяву.

Водночас, телеграми направлялась позивачем відповідачу за місцем його реєстрації, а отже він вважається таким, що повідомлений належним чином про суми комунальних платежів, які заявлені до стягнення.

Вище зазначене та переписка, яка надана відповідачем, свідчить про те, що відповідач протягом тривалого періоду ухиляється від сплати комунальних послуг.

Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором.
Тому, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованості в розмірі 28 377 (двадцять вісім тисяч триста сімдесять сім тисяч) грн. 97 коп. яка складається з 4347,62 грн. заборгованості з обслуговування будинку та прибудинкової території (квартплата), з 8162,38 грн. заборгованості з водопостачання та водовідведення , з 5737,32 грн. заборгованості з електропостння , з 10130, 654 грн. заборгованості з опалення.

При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і електричної енергії) за індивідуальним договором складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України; плати за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, які забезпечують надання такої послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками.
Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
За нормами ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за неналежне виконання договору у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.
Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена в ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.
На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.
Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати комунальних послуг, позивачем нарахованої відповідачу 314,14 грн. 3 % річних за загальний період з 25.12.2016 року по 26.03.2018 року та 1197,75 грн. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період з 01.01.2017 року по 28.02.2018 року.
У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України).
За положеннями ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспоренння та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 3 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Проте, відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п.3 Правил реєстрації місця проживання реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради або сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено).

Згідно з ч.3 ст.6 Закону, п.8 Правил з питань «прописки» необхідно звертатися до органу реєстрації безпосередньо (тобто до відповідного органу місцевого самоврядування) або до центру надання адміністративних послуг (у випадку, якщо такий центр створено і він надає цю послугу у даній територіально-адміністративній одиниці).

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п.26 Правил реєстрації місця проживання (Постанова КМУ №207 від 02.03.2016 р.), якою безпосередньо передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, вимога позивача про зняття із реєстрації відповідача є безпідставною , оскільки чинним законодавством встановлено порядок та умови зняття з реєстрації місця проживання визначені у ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п.26 Правил реєстрації місця проживання (Постанова КМУ №207 від 02.03.2016 р.), якою безпосередньо передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

А тому, позовна вимога позивача про зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позивач при поданні до суду позовної заяви сплатив 3 524 ,00 грн. судового збору, що вбачається з платіжного доручення № 446 від 27.03.2018 року (аркуш справи 1), суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, а тому сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню в користь позивача із відповідача.

Керуючись статтями 23, 141, ч.2 ст.247, ст.258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_6 , код НОМЕР_4 ) заборгованості в розмірі 28 377 (двадцять вісім тисяч триста сімдесять сім тисяч) грн. 97 коп. яка складається з 4347,62 грн. заборгованості з обслуговування будинку та прибудинкової території (квартплата), з 8162,38 грн. заборгованості з водопостачання та водовідведення , з 5737,32 грн. заборгованості з електропостння , з 10130, 654 грн. заборгованості з опалення, 314,14 грн. 3 % річних та 1197 (одну тисячу сто дев"яносто сім грн.) 75 коп.

Усунути перешкоди у здійсненні Військовою частиною НОМЕР_1 права користування та розпорядження службовим житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_4 , шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) з службового житла, за вказаною адресою.

У задоволенні позовної вимоги позивача про зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_6 , код НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 3524 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23.07.2019 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.