Справа №345/4074/19
Провадження № 2/345/1546/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.11.2019 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі: головуючої судді: Кардаш О.І.,при секретарі: Заткальницькій Н.І., розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в залі Калуського міськрайонного суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10.09.2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення в її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 264220,86 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликалася на те, що 19.06.2018 р. о 19 год 20 хв, в м. Калуші, в районі регульованого перехрестя Руська-Євшана-Незалежності, мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачці автомобіль марки «OPEL Insignia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Даний факт підтверджується вироком Калуського міськрайонного суду від 15.05.2019 року у справі №345/399/19, відповідно до якого ОСОБА_3 , водія автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1. ст. 286 КК України.

Оціночна вартість матеріального збитку, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «OPEL Insignia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначеного звітом №220 від 11.10.2018 року, проведеного судовим експертом Євченко Є.М., складає 264220,86 грн.

Відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами не була застрахована у страховій компанії. Тому позивач просить стягнути з відповідача 264220,86 грн. вартість відновлювального ремонту та 15000 грн. моральної шкоди в зв`язку з отриманими душевними стражданнями а також судові витрати по справі,

17.09.2019 ухвалою Калуського міськрайонного суду відкрито провадження в даній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, відповідно до вимог статті 274 ЦПК України, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, встановив наступне.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Вироком Калуського міськрайонного суду від 15.05.2019 року (справа №345/399/19) ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1. ст. 286 КК України, який набрав законної сили 14.06.2019 р.

Відповідно до вказаного вироку, судом було встановлено, що 19.06.2018 р. о 19 год. 20 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в м. Калуші по вул. А. Шептицького у напрямку регульованого перехрестя із Руська-Євшана-Незалежності. В той час на зелений сигнал світлофора із вулиці Незалежності у напрямку вул. Євшана, велосипедом рухався велосипедист ОСОБА_4 Водій ОСОБА_3 , проїжджаючи перехрестя, проявив неуважність, не зупинився на червоний сигнал світлофора, допустив зіткнення із автомобілем марки «OPEL Insignia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , внаслідок чого автомобіль Volkswagen Golf реєстраційний номер НОМЕР_2 , став некерований і водій ОСОБА_2 вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , чим порушив Правила дорожнього руху України, а саме: п.2.3. «б»; п.8.7.3. «е»; п.16.1.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «OPEL Insignia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був пошкоджений в результаті неправомірних дій відповідача.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №220 від 11.10.2018 року, проведеного судовим експертом Євченко Є.М., розмір матеріального збитку, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «OPEL Insignia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , спричиненого власнику колісного транспортного засобу «OPEL Insignia», склав 264220,86 грн.

В зв`язку з завданою матеріальною шкодою, 01.08.2019 року позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою про компенсацію коштів в сумі 264220,86 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ «Укрпошта», накладною №698 та описом вкладення до рекомендованого листа.

Однак, як стверджує позивач, така вимога була залишена відповідачем без уваги.

В зв`язку з неможливістю в інший, позасудовий спосіб, захистити свої порушені права, позивач звернулася з даним позовом до суду.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо майнової шкоди, то за своєю правовою природою зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов`язанням. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним.

Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі - Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.

З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.

Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди.

Отже, ОСОБА_2 , вчинивши 19.06.2018 р. ДТП, заподіяв ОСОБА_1 матеріальну шкоду джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 264220,86 грн., а тому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду.

Щодо моральної шкоди, то за ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

На підстав письмових пояснень позивача, судом встановлено, що після ДТП, скоєного відповідачем, позивач зазнав сильних душевних страждань, які полягали в усвідомленні того, що через протиправні дії відповідача міг загинути чоловік позивачки. Після скоєного відповідачем ДТП, життя позивачки та її сім`ї кардинально змінилося. Протягом усього часу після пошкодження автомобіля і неотримання відшкодування завданої шкоди позивач не може вночі спокійно спати. Для покриття витрат, пов`язаних з ДТП, їй довелося урізати сімейний бюджет за рахунок обмеження витрат на сім`ю. Такі обставини спричинили виникнення постійного пригніченого стану та призвело до напруження у сімейних стосунках. Пошкодження автомобіля порушило звичайний лад родини позивача, позивач була позбавлена можливості використовувати своє авто для відпочинку, роботи та в буденному житті. Крім того, після ДТП позивачці та її чоловікові довелося перейти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності в пересуванні.

Таким чином, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості та з урахуванням стану здоров`я позивача, яка втратила сон, перебуває в пригніченому стані, що призвело до напруження в сімейних стосунках, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, які полягають у неможливості організувати відпочинок і оздоровлення її сім`ї, незручності у пересуванні на роботу та в інших цілях, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 15000,00 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач у своїй позовній заяві знайшли своє підтвердження у письмових доказах та поясненнях, при цьому відповідач відзив на позов з відповідними запереченнями та доказами не надав, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати на проведення експертного дослідження та складання звіту № 220 від 11.10.2018 року, в розмірі 2950,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №220 від 11.10.2018 р., та 1921,00 грн. витрат на оплату судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1-18, 76-82, 95, 139, 141, 228, 229, 235, 244, 245, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , в користь позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , у відшкодування матеріальної шкоди 264220,86 грн. (двісті шістдесят чотири тисячі двісті двадцять гривень 86 копійок), та у відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір в сумі 1921,00 грн. та витрати на проведення експертного дослідження та складання звіту № 220 від 11.10.2018 року, в розмірі 2950,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду , шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ: