Номер провадження: 22-ц/813/4945/19
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у справі за поданням старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

встановив:

23.11.2018 року старший державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кравченка Я.О. звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , мотивуючи його тим, що в провадженні відділу перебуває виконавче провадження про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ Надра»заборгованості за кредитним договором в сумі 2357232,46 грн. Протягом тривалого часу рішення суду боржником не виконується, незважаючи на те, що державним виконавцем вжито усіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень, боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 07.12.2018 року подання старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа - задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) за межі України без вилучення паспортного документа - до виконання зобов`язань за рішенням.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні подання.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судове засідання було проведене без участі державного виконавця та боржника, який був позбавлений можливості надати суду свої пояснення та доводи стосовно неприпустимості тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, чим порушено положення статті 411 ЦПК України. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено, які саме дії були здійснені державним виконавцем щодо виконання рішення суду, а саме не встановлено чи перебуває у власності боржника рухоме та нерухоме майно, відсутній акт державного виконавця про перевірку майнового стану за місцем проживання, а також відсутні відомості про вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження та виклику до державного виконавця. Бурлаченко А.Ф. зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено та обґрунтовано, в чому саме полягає ухилення його від виконання рішення суду. Окремо ОСОБА_1 наголошує на тому, що в забезпечення виконання вимог за кредитним договором перед ПАТ «КБ Надра» було укладено договір іпотеки, звернення стягнення на предмет якого виконавцем проведено не було.

Будучи сповіщеним належним чином, державний виконавець в судове засідання не з`явився, та не надав доказів на спростування доводів апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги з врахуванням вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне.

Задовольняючи подання відділу державної виконавчої служби про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги виконавчого документа боржником в самостійному порядку не виконано. Виконавче провадження перебуває на примусовій стадії виконання. Боржник ухиляється від виконання рішення суду, хоча про наявність відкритого виконавчого провадження боржнику відомо, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Однак з таким висновком районного суду погодитись не можна з огляду на таке.

Так, суд, задовольняючи подання державного виконавця, в своїй ухвалі як на доказ посилається на виконавче провадження, проте відповідно до подання та матеріалів справи державний виконавець матеріали виконавчого провадження до суду не надавав, крім того, суд розглянув справу за відсутності державного виконавця, чим порушив вимоги ч.4 ст. 441 ЦПК України.

Також у поданні державний виконавець посилався ст.377-1 ЦПК України (в редакції не чинній на момент звернення до суду), тоді як суд самостійно застосував ст.441 ЦПК України.

З огляду на порушення процесуального законодавства оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню.

Постановляючи дане судове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду за кордон і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в разі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Таким чином, обов`язковою умовою обмеження особи у праві виїзду за кордон є ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Оскільки, відповідно до ст.441 ЦПК України згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

Однак, будь-яких доказів ухилення ОСОБА_1 державний виконавець не надав та суд їх не встановив.

Окрім цього, згідно з п.2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України має окрім іншого обов`язково містити: інформацію про перетинання боржником державного кордону України, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Зазначене подання не містить вказаних обов`язкових частин змісту.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З системного аналізу норм чинного законодавства вбачається, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України має бути направлене на примусове виконання рішення. Проте, судом встановлено, що 04.12.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки. При цьому відповідно до наданої апелянтом довідки предмет зазначеного договору іпотеки як станом на момент розгляду подання про обмеження виїзду, так і під час апеляційного розгляду у примусовому порядку відчужений не був, перебуває у власності ОСОБА_1 . Отже, за наявності іпотечного майна та можливості звернення стягнення на це майно, звернення державного виконавця до суду із поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон є передчасним.

Відповідно до ст.16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966 року кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Відповідно до ст.2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом 11, які у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04.11.1950 року» від 17.07.1997 року, є частиною національного законодавства України, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, та доказів вжиття державним виконавцем усіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень, а тому відсутні підстави для задоволення подання Старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кравченка Я.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року- скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволені подання старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кравченка Я.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26.07.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький