Ухвала

07 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 577/1789/19

провадження № 61-19102ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ» на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю

«БІО ЛАТ» про розірвання договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства

з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ» (далі - ТОВ «БІО ЛАТ»)

про розірвання договору оренди.

В обґрунтування свого позову зазначив, що 10 квітня 2007 року

між ТОВ «БІО ЛАТ» та його батьком ОСОБА_2 було укладено договір оренди, згідно якого відповідачу було надано в оренду земельну ділянку площею 2,1006 га строком на 15 років з кінцевим терміном дії до 2022 року. Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, він набув право власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування та отримав права орендодавця. Відповідач з 2013 року не сплачував орендну плату

за користування земельною ділянкою, що і стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області

від 22 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди землі від 10 квітня 2007 року, укладений

між ОСОБА_2 та ТОВ «БІО ЛАТ», зареєстрований 19 червня 2007 року

в Конотопському міськрайонному відділі Сумської регіональної філії

державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»

при Державному комітеті України по земельних ресурсах, реєстраційний номер 83.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «БІО ЛАТ»

від 22 жовтня 2019 року, у якій заявник просить скасувати рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня

2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 23 вересня

2019 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову позовом ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають

касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції відніс цю справу до категорії малозначних, зазначивши у постанові від 23 вересня 2019 року, що ця постанова оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову

у позовах про розірвання договору оренди визначається сукупністю платежів за користування майном протягом строку, що залишається

до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

З урахуванням визнаної сторонами у справі заборгованості по орендній платі за 2012-2018 роки у розмірі 9 797, 18 грн, ціна позову у цій справі

є такою, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн х 100 =

192 100, 00 грн), отже справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

У касаційній скарзі заявник зазначає про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, вказуючи, що справа має для нього виняткове значення, посилаючись на розгляд справ з аналогічними позовами у різних судових інстанціях. Крім того заявник вказує на вплив результатів розгляду цієї справи на формування єдиної правозастосовчої практики.

Оцінюючи вказані доводи заявника, враховуючи встановлений судами факт прострочення сплати орендарем орендної плати за 2012-2018 роки та ціну позову, посилання заявника на наявність випадків, передбачених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, є необґрунтованими.

Випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ТОВ «БІО ЛАТ» подало касаційну скаргу

на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостої, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства

з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ» на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 липня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЛАТ» про розірвання договору оренди - відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников