26.03.2019 Єдиний унікальний номер 205/7282/18
Єдиний унікальний номер 205/7282/18
Провадження F 2/205/621/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, F

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2018 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2018 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2018 року було вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на майно, яке належить відповідачеві.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року у задоволенні клопотань відповідача про витребування доказів та виклик і допит свідка було відмовлено.

Позивач у своєму позові посилався на те, що 29 червня 2017 року вона надала відповідачеві ОСОБА_2 у борг 10 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 жовтня 2018 року еквівалентно 282 699 гривням 31 коп., до 17 липня 2017 року, про що було складено відповідну розписку. Свої зобов'язання щодо надання грошових коштів позивач виконав у повному обсязі, а відповідачем взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми боргу виконано не було, не повернуто нею грошові кошти і до теперішнього часу. Позивач у своєму позові просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 282 699 гривень 31 коп., проценти за договором позики у розмірі 10 246 гривень 88 коп., а також судові витрати у розмірі 10 781 гривні 87 коп. Представник позивача у своїй заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зFявилася, про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином. 30 січня 2019 року поштою направила відзив на позов, який надійшов до суду 31 січня 2019 року. У відзиві проти задоволення позовних вимог заперечувала та зазначила, що грошові кошти від позивача не отримувала, а розписка була нею написана як забезпечення виконання зобовFязань за договором підряду, який було укладено між субFєктами господарської діяльності F ТОВ «Алькор-Авалон» і ТОВ «БК «Сферастройдизайн». У задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 29 червня 2017 року ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 10 000 доларів США, що еквівалентно 259 500 грн., і зобов'язалася їх повернути у строк до 17 липня 2017 року (а.с. 10). Розписка була написана власноруч відповідачем.

На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір позики, оскільки на виконання положень ч. 2 ст. 1046 ЦК України позивачем було передано відповідачеві грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, і відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України його було оформлено належним чином: відповідачем власноруч було написано розписку.

Абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовFязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором.

Згідно з розпискою ОСОБА_2 взяла у позивача грошові кошти та зобовFязалася повернути у строк до 17 липня 2017 року, але до теперішнього часу відповідачем борг повернуто не було.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У зв'язку з викладеним, відповідач зобов'язана сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у визначеному законом розмірі F 3 % від суми боргу.

Таким чином, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики грошових коштів, то після 17 липня 2017 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором позики грошових коштів, укладеним 29 червня 2017 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі F 444/9519/12 (провадження F 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі F 390/1875/16-ц (провадження F 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв'язку з викладеним, відповідач зобов'язана сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у визначеному договором розмірі F 3% від суми позички на залишок суми боргу (3% х 282 699 гривень 31 коп. х 19 днів / 365 = 441 гривня 48 коп.) за період з 29 червня 2017 року по 17 липня 2017 року.

Таким чином, розмір відсотків за договором позики грошових коштів від 29 червня 2017 року, який було укладено між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості складає 441 гривню 48 коп.

Таким чином, загальною сумою заборгованості є 283 140 гривень 79 коп., яка складається з суми боргу у розмірі 282 699 гривень 31 коп. і процентів у розмірі 441 гривні 48 коп.

Не заслуговують на увагу заперечення відповідача стосовно заявлених позивачем вимог, оскільки з метою підтвердження боргових зобовFязань позивачем було надано власноруч написану відповідачем розписку, а відповідачем з метою підтвердження обставин, що грошові кошти за розпискою нею не отримувалися, доказів суду не надано.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повFязаних з розглядом справи.

У позовній заяви позивачем зазначається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому витрати на правничу допомогу складають 7 500 гривень.

Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, повFязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повFязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Всупереч зазначеним вимогам стороною позивача не надано суду розрахунок вартості гонорару, не надано договору про надання правничої допомоги, відсутня детальна фіксація та опис послуг, що надаються в межах ведення відповідної судової справи, їх обсяг (витрачений час на прибуття адвоката до місця розгляду справи) і вартість (якщо окремі послуги мають різну вартість); витрати, що понесені адвокатом у зв'язку з наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи (участь у судових засіданнях, час, витрачений на складання процесуальних заяв, в яких виникла необхідність), також до матеріалів справи стороною позивача не надано підписаного акту прийнятих робіт ОСОБА_1, підтвердження оплати нею послуг адвоката. Крім того, повноваження представника позивача засвідчені нотаріальною довіреністю, що не дає суду змоги визначити, чи надаються послуги представником на комерційній основі, чи мають безоплатний характер.

Тому суд приходить до висновку, що позивачеві у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу слід відмовити.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір.

На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 831 гривні 42 коп. (283 140 гривень 79 коп. х 2 929 гривень 47 коп.: 292 946 гривень 19 коп.), а також судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 352 гривень 40 коп., а разом 3 183 гривні 82 коп.

Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, складає 286 324 гривні 61 коп. (283 140 гривень 79 коп. + 3 183 гривні 82 коп. = 286 324 гривні 61 коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст. 1046, ч. 2 ст. 1047, ч. 1 ст. 1048, абз. 1 ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України, ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133, п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 223, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд F

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 49128, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: 49018, АДРЕСА_2) заборгованість за договором позики у розмірі 283 140 (двісті вісімдесят три тисячі сто сорок) гривень 79 коп., яка складається з суми боргу у розмірі 282 699 (двісті вісімдесят дві гривні шістсот девFяносто девFять) гривень 31 коп. і процентів у розмірі 441 (чотириста сорок одна) гривні 82 коп., а також судовий збір у розмірі 3 183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 82 коп., а всього 286 324 (двісті вісімдесят шість тисяч триста двадцять чотири) гривні 61 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя: