Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3929/18

номер провадження 2/695/436/19

27 лютого 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2015 року помер чоловік позивача та батько відповідачів по справі ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: вул. Воскобійника, 46, с. Кривоносівка Золотоніського району Черкаської області.

Сторонами по справі, які є спадкоємцями першої черги був укладений 25.07.2017 року договір про розподіл спадкового майна, який посвідчений у Золотоніській районній державній нотаріальній конторі, реєстр №1914. Оскільки на будинок був відсутній правовстановлюючий документ, включити його до договору про розподіл спадкового майна сторони не змогли.

Позивач наполягає, що між нею та відповідачами був укладений усний договір, відповідно до якого вказаний житловий будинок перейшов до позивача, а тому остання звернулась до нотаріуса із питанням оформлення за собою відповідних спадкових прав на вказаний будинок.

Однак позивачу було відмовлено в оформленні її спадкових прав на вказане майно, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. За цих підстав нотаріус, постановою від 14.11.20188 року, відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а тому остання була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом.

У судове засідання позивач не зявилась, направивши до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не зявились, однак звернулись до суду з відповідними заявами, в яких розгляд справи просили провести за їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі.

Згідно з ч.,ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 272889 від 07.11.2015 року) ОСОБА_4 помер 06.11.2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис №10.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач є дружиною померлого, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (серії І-СР №450806 від 01.11.1986 року).

Суд зважає, що позивач по справі зазначила, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми померлого ОСОБА_4, вказана обставина жодною із сторін не оспорюється, а тому, на підставі ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Таким чином сторони по справі відносяться до першої черги спадкування.

Нормами ч. 1 ст. 1278 ЦК України визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Як вбачається з матеріалів справи сторони по справі уклали договір про розподіл спадкового майна від 25.07.2017 року, посвідчивши його у державного нотаріуса Золотоніської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1914.

Позивач наполягає, що між нею та відповідачами був укладений усний договір, відповідно до якого вказаний житловий будинок перейшов до позивача. Враховуючи безумовне визнання відповідачами заявлених позовних вимог, суд вважає вказану усну домовленість такою, яка не потребує доказування на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.11.2018 року районною державною нотаріальною конторою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Воскобійника, 46, с. Кривоносівка Золотоніського району Черкаської області, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно.

Згідно з даними довідки, виданої виконкомом Кривоносівської сільської ради Золотоніського району №396 від 16.10.2018 року, відповідно до запису №010166-1 в погосподарській книзі виконавчого комітету сільської ради за №2, за ОСОБА_4 обліковується житловий будинок з надвірними спорудами 1988 року побудови за адресою: вул. Воскобійника, 46 в с. Кривоносівка Золотоніського району Черкаської області.

Суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Так із вказаної довідки виданої виконкомом Кривоносівської сільської ради за вих. №396 від 16.10.2018 року судом вбачається, що будинок був побудований у 1988 році.

Оскільки сам будинок був побудований в 1988 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою Черкаська область, Золотоніський район, с. Кривоносівка, вул. Воскобійника, 46, хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок.

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як вбачається з повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори №1344/01-16 від 21.12.2018 року після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа за №58/2016. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від дружини ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на ім`я яких видано свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого відповідно до умов договору про розподіл спадкового майна.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому, враховуючи наявність законних підстав, позов підлягає до повного задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 346, 1268 ЦК України та ст.,ст. 76, 264, ст. 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, село Кривоносівка, вулиця Воскобійника, 46 (сорок шість), за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після померлого 06 листопада 2015 року її чоловіка ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.