Справа № 390/1136/18
Провадження № 2/390/56/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2019 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Терещенко Д.В.,

при секретарі - Бреус І.П.,

за участі представника позивача - адвоката Троянської І.В.,

відповідача - ОСОБА_1 та її представника - адвоката Левицької Л.А.,

відповідача - ОСОБА_2 та його представника - адвоката Іванової І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якому просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за нею в порядку спадкування за законом права власності на 1/3 частку спадкового майна, що розташоване по АДРЕСА_4 .

В обгрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_4 . На час відкриття спадщини вона постійно проживала разом з матір`ю, але у визначений строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийнятття спадщини та видачі свідоцтва.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Троянська І.В. позовні вимоги підтримала та просила визнати за позивачкою право власності на 1/3 частку спадкового майна, що розташоване по АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Іванова І.А. позовні вимоги визнали. Надали пояснення по обставинах справи та просили визнати за позивачкою право власності на 1/3 частку спадкового майна, що розташоване по АДРЕСА_4 , після смерті ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Левицька Л.А. позовні вимоги не визнали та вважають, що позивачем не надано жодного достовірного та допустимого доказу про те, що позивачка належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі В.Байраки у своєї дочки ОСОБА_6 , а похована в с. Черняхівка. Позивач після поховання матері біля 7 місяців проживала в її будинку разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вела господарство, обробляла город.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_6 , яка проживала в с. В.Байраки, після смерті своєї матері неодноразово приїздила в будинок померлої по АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_10 показав, що він є сусідом померлої ОСОБА_4 . За місяць до смерті баби ОСОБА_11 , її дочка ОСОБА_6 забрала матір до себе додому в с. В.Байраки, де ОСОБА_4 влітку 2002 року померла. Він бачив ОСОБА_6 на похоронах, а також після похорон на подвір"ї будинку.

Свідок ОСОБА_12 надав аналогічні пояснення.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що померла ОСОБА_4 була хрещеною її чоловіка. На момент смерті ОСОБА_4 разом з нею проживав її син ОСОБА_8 . ОСОБА_4 померла в с. В.Байраки у своєї дочки ОСОБА_6 , а похорони відбулись в с.Черняхівка. Після поховання, в будинку залишився проживати ОСОБА_8 ОСОБА_6 після смерті матері ніколи в будинку в с.Черняхівка не проживала, а разом зі своїм чоловіком та хворою донькою проживала в с. В.Байраки.

Свідок ОСОБА_14 показала, що працювала вчителем в Високобайрацькій школі, де навчалась дочка ОСОБА_6 ОСОБА_6 разом зі своєї дочкою ОСОБА_15 постійно проживала в с. В.Байраки ОСОБА_16 була хворою, потребувала догляду. Коли їй виповнилося 16 років, приблизно у 2002-2003 році, ОСОБА_17 була видана довідка про закінчення 7 класу.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що знає свою сусідку ОСОБА_6 , яка з 1999 року проживала в с. В.Байраки. Зі слів ОСОБА_6 знає, що деякий час у неї проживала її матір, яка потім померла. Після смерті матері, ОСОБА_6 постійно проживала у себе вдома, так як її дочка хворіла та потребувала догляду.

Свідок ОСОБА_19 зазначила, що зимою 2003 року була в будинку ОСОБА_8 в с. Черняхівка. Останній проживав сам.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9).

Родинні відносини позивача з померлою підтвердженні свідоцтвом про народження (а.с.6), витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.7), та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8).

Згідно довідки Соколівської сільської ради № 269 від 21.05.2018 року, ОСОБА_6 на день смерті ОСОБА_4 та протягом наступного року дійсно проживала в будинку АДРЕСА_4 без реєстрації (а.с.10).

Відповідно до довідки Високобайрацької сільської ради № 317 від 28.03.2018 року, ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала приблизно з 2000 по 2013 рік в АДРЕСА_7 (а.с.37).

Згідно довідки Високобайрацького НВК "ЗОШ 1-111 ступенів - дошкільний навчальний заклад" за № 40 від 20.04.2018 року, дочка позивачки - ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 року навчалася в закладі з 4 по 7 клас на індивідуальній формі навчання. Проживала разом з батьками ОСОБА_21 та ОСОБА_6 в АДРЕСА_6 (а.с.38).

В довідці, яка надана виконкомом Соколівської сільської ради № 2053 від 06.11.2015 року зазначено, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1961 року по день смерті проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_4 . На день її смерті та на протязі шести місяців після її смерті, в будинку проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.116, 117).

Відповідно до інформації, наданої Кіровоградською районною нотаріальною конторою, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 заведена 18.12.2002 року за № 742. До 6 місяців до нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_8 - сина спадкоємця. Інші заяви до нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.118), що також підтверджено копією спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_4 № 742, яка витребувана судом (а.с.69-78).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 липня 2016 року № 426, після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_7 є його донька ОСОБА_1 (а.с.110). Дане право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.112).

Відповідно до ст.5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України до спадщини, яка відкрилась і була прийнята спадкоємцем до набрання чинності цього Кодексу, застосовуються правила ЦК УРСР 1963 року.

За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті спадкодавця, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Заповіту ОСОБА_4 не залишила, а тому має місце спадкування за законом.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу ), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

При вирішенні питання, хто є спадкоємцями за законом, враховуються такі юридичні факти як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця.

Відповідно до статей 529-531 ЦК УРСР, які діяли на час відкриття спадщини, за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги за законом, після смерті своєї матері.

Згідно ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.1983 року, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Відповідно до п.113 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" №18/5 від 14 червня 1994 року, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за №152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Зазначене кореспондується з пунктами 3.3., 3.4 Розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009 року, якими визначено, що Цивільний кодекс УРСР ( 1540-06 ) 1963 року (далі - ЦК УРСР) передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР (1540-06 ) спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:

- довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним;

- довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню;

- копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини;

- запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі);

- інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР (1540-06 ), прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Разом з тим, сам по собі факт проживання в іншій частині будинку, виділеній в натурі, зберігання відсутньою особою реєстрації (прописки) у спадковій частині будинку не вважається прийняттям спадщини.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються нотаріусом з врахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Слід зазначити, що ці положення цивільного законодавства щодо встановлення факту прийняття спадщини можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась до набрання чинності новим ЦК ( 435-15 ).

В обгрунтування своїх вимог позивач надала довідку Соколівської сільської ради від 21.05.2018 року про те, що вона на день смерті ОСОБА_4 та протягом наступного року дійсно проживала в будинку АДРЕСА_4 без реєстрації (а.с.10). Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося представником позивача дана довідка була видана сільською радою на підставі письмових пояснень ОСОБА_5 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 , ОСОБА_23 (а.с.11, 12, 13, 14). Суд не може визнати дану довідку допустимим доказом, так як в матеріалах справи є протилежні довідки, які видані Соколівською сільською радою про те, що на день смерті ОСОБА_4 , в будинку проживав та був зареєстрований ОСОБА_8 (а.с.116, 117). Крім того, в матеріалах справи в наявності довідка Високобайрацької сільської ради, про те, що ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала приблизно з 2000 по 2013 рік в АДРЕСА_7 (а.с.37).

Участь ОСОБА_6 у похованні ОСОБА_4 не може розглядатися фактом прийняття спадщини в розумінні ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), оскільки необхідне саме управління і володіння спадковим майном.

Не може визнаватися фактичним вступом в управління спадщиною організація та проведення поховання спадкодавця, оскільки такі дії не стосуються спадкового майна.

До показів свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_6 постійно проживала в будинку померлої матері, суд відноситься критично. В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_6 на день смерті матері та протягом 6 місяців після її смерті, постійно проживала в с . Високі Байраки разом з чоловіком та донькою, яка відвідувала в цьому селі навчальний заклад та потребувала постійного нагляду та допомоги. Дані обставини також підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 .

Для встановлення факту прийняття спадщини, спадкоємець повинен володіти, користуватися та розпоряджатися спадковим майном і взагалі вчиняти такі дії відносно спадкового майна, на які має право лише спадкоємець.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 померла в с.Високі Байраки Кіровоградського району та області по місцю проживання позивача, що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с.9). З пояснень свідків вбачається, що позивач перевезла свою матір за місяць до її смерті для догляду в с. В.Байраки, що теж не може бути визнано судом підставою для встановлення факту прийняття спадщини.

Позивач просила визнати за нею право власності на 1/3 частку спадкового будинку під АДРЕСА_7 , але в судовому засіданні достовірно встановлено, що спадковий будинок знаходиться в АДРЕСА_11 .

За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження обставини, на які посилається позивач, і вони не є такими, що дозволяють встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті її матері ОСОБА_4 .

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-5, 7, 10, 12-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 29.07.2019 року.

Суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області Д.В.Терещенко