Головуючий у 1-й інстанції Шевченко О.А.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Калініченко Артема Володимировича на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області, ухвалено 03 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2, просив стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 41 171 грн. 33 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4058 грн. 45 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 32 564 грн. 25 коп., заборгованості за пенею та комісією 2350 грн., штрафу в розмірі 250 грн. (фіксована частина) та штрафу в розмірі 1948 грн. 63 коп. (процентна складова), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору б/н 11 червня 2008 року ОСОБА_2, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, у сумі 2000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами договору позичальник зобов'язався повернути банку кредит та проценти за користування грошовими коштами. Свої зобов'язання відповідач за кредитним договором не виконав, внаслідок чого, станом на 28 лютого 2018 року, утворилася заборгованість.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 липня 2018 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11 червня 2008 року, станом на 28 лютого 2018 року, за тілом кредиту у розмірі 4058 грн. 45 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 32 564 грн. 25 коп. та судовий збір у розмірі 1567 грн. 29 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що відповідачем порушено умови кредитного договору. Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог суд виходив з того, що відповідач зареєстрована та проживає у місті Маріуполі, який входить в зону АТО, а тому з урахуванням приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» до нарахування не підлягали: заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) та штраф (процентна складова).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2018 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 липня 2018 року залишена без задоволення.

Залишаючи без задоволення заяву відповідача про перегляд заочного рішення суд виходив з того, що відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, рішення суду є законним та аргументованим.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Калініченко А.В., посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач належним чином не була повідомлена про дату, час та місце розгляду позовної заяви. Докази щодо отримання повісток про виклик до суду у матеріалах справи відсутні.

Суд не застосував до розрахунків строк позовної давності на підставі ст.ст. 256, 257 ЦК України, а подати заяву щодо даного строку, відповідач не мала можливості через те, що не була належним чином повідомлена про судові засідання.

Грошові кошти, які було отримано у якості кредиту, повернуто, що підтверджується відповідними чеками.

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з'явилась, заяв про відкладення розгляду справи не надавала.

Представник відповідача адвокат Калініченко А.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, застосувавши строки позовної давності.

Представник позивача Малервейн М.С., діюча на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні апеляційної скарги просила відмовити.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія судів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Калініченко А.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Згідно з положеннями ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, повістками-повідомленнями.

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку у випадку неявки в судове засідання учасника справи належним чином не повідомленого про час та місце судового засідання.

Отже, оскільки в матеріалах справи були відсутні повідомлення про вручення відповідачу судових повісток (судові повістки повернуті до суду за закінченням терміну зберігання, а.с. 32,32а), колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для проведення заочного розгляду справи в порядку ст.280 ЦПК України.

З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов'язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, оскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідача ОСОБА_2, яка не була повідомлена належним чином про дату, час і місце засідання суду і яка обґрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

Вирішуючи питання по суті колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписавши анкету-заяву від 11 червня 2008 року відповідач ОСОБА_2 погодилася з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг.

З наданих банком розрахунків станом на 28 лютого 2018 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 41 171 грн. 33 коп., яка складається з: 4058 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом; 32 564 грн. 25 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2350 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штрафів відповідно до договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1948 грн. 63 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтями ст.ст.257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідност.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Так, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України).

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

Згідно довідки ПАТ «КБ «ПриватБанк», наданої суду апеляційної інстанції, кінцевий термін дії картки № НОМЕР_1, виданої ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 11 червня 2008 року, становить грудень 2011 року.

З розрахунку заборгованості та наданих відповідачем квитанціях по оплаті вбачається, що після закінчення строку дії картки відповідачем проводились виплати 11 листопада 2013 року в сумі 784 грн., 04 грудня 2013 року в сумі 425 грн., 03 січня 2014 року в сумі 470 грн., 07 лютого 2014 року в сумі 800 грн.. Останній платіж за кредитним договором відповідачем був здійснений 11 березня 2014 року в сумі 400 грн. З цього часу інших дій щодо погашення кредиту відповідач не здійснювала, а банк звернувся до суду з даним позовом 20 березня 2018 року (поштове відправлення).

Проведення відповідачем виплат у період з листопада 2013 року по березень 2014 року свідчить про визнання свого боргу та переривання перебігу строку позовної давності, облік якої почався заново.

Таким чином встановивши, що навіть з урахуванням переривання строку позовної давності, банк звернувся до суду після спливу трирічного строку загальної позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено відповідачем, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до положень ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Калініченко Артема Володимировича задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 липня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: Т.І. Биліна

Є.Є. Мальцева