Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 607/72/17-ц

провадження № 61-12477св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Сердюка В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А.А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - приватне мале підприємство «Галактика»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Головацького-3А», управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, приватне підприємство «Тернопільська фірма «Будівельник»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного малого підприємства «Галактика» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, у складі судді Позняка В. М., від 25 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області, у складі колегії суддів: Костіва О. З., Сташківа Б. І., Хоми М. В., від 13 липня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом (кожен з окремим) до приватного малого підприємства «Галактика» (далі - ПМП «Галактика»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Головацького-3А» (далі - ОК «ЖБК «Головацького-3А»), управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, приватне підприємство «Тернопільська фірма «Будівельник» (далі - ПП «Тернопільська фірма «Будівельник»), про визнання права власності.

Позовні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивовано тим, що між ними та ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» укладались договори на пайове будівництво критих автостоянок.

У зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань, матеріали та обладнання, які були використані при будівництві будинку по АДРЕСА_1 були передані ОК ЖБК «Головацького-3А» на підставі договору від 07 квітня 2011 року.

Позивачі вважають, що оскільки вони оплатили будівництво гаражів, отримали правовстановлюючі документи на них, а тому є їх законним власниками.

Оскільки відповідач не визнає їх права власності на автостоянки, останні звернулись до суду із вказаними позовами.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили суд на підставі положень статті 392 ЦК України визнати за ними право власності на автостоянки АДРЕСА_3 .

У січні 2017 року ПМП «Галактика» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про витребування нежитлового приміщення та визнання права власності.

Зустрічна позовна заява ПМП «Галактика» мотивована тим, що у 2007 році ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» здійснила на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні ПМП «Галактика» самочинне будівництво двох багатоквартирних будинків. У подальшому земельна ділянка, яка перебуває у користуванні цього підприємства, Тернопільською міською радою, без їх відома, незаконно неодноразово передавалась в оренду ОК «ЖБК «Головацького-3А», однак такі договори визнавалися недійсними за позовами заявника.

За час судових проваджень про визнання договорів оренди земельної ділянки недійсними позивачі оформили право власності на нерухоме майно на підставі того, що у них була у користуванні земельна ділянка відповідно до вказаних недійсних договорів оренди.

На даний час товариство у судовому порядку відновило своє право користування земельною ділянкою, а тому вважає, що всі споруджені без їх згоди будівлі є самочинним будівництвом та власністю ПМП «Галактика». Гараж НОМЕР_5, право власності на який оформлено на ОСОБА_3 , загальною площею 20 кв. м по АДРЕСА_1 , розміщений на земельній ділянці, яка на підставі державного акта на право постійного користування від 26 квітня 2001 року належить ПМП «Галактика», а тому на підставі частини третьої статті 11, частини другої статті 415 ЦК України підприємство, як користувач земельної ділянки, є власником споруджених на ній будівель.

Посилаючись на зазначені обставини, ПМП «Галактика» просило суд витребувати у ОСОБА_3 нежитлове приміщення - гараж АДРЕСА_6 та визнати право власності на це майно за ПМП «Галактика».

Короткий зміст ухвали та рішення суду першої інстанції

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2017 року цивільні справи № 607/72/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ПМП «Галактика», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОК «ЖБК «Головацького-3А», управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, про визнання права власності на автостоянку; № 607/172/17-ц за позовом ОСОБА_3 до ПМП «Галактика», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОК «ЖБК «Головацького-3А», управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, про визнання права власності на автостоянку; № 607/174/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ПМП «Галактика», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОК «ЖБК «Головацького-3А», управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, про визнання права власності на автостоянку - об`єднані в одне провадження (№ 607/72/17-ц).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення автостоянки АДРЕСА_6 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. ПМП «Галактика» відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , місцевий суд вказав про те, що ПМП «Галактика» не визнає та оспорює право власності останнього на спірне приміщення автостоянки, що є підставою для визнання такого права відповідно до положень статті 392 ЦК України.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 місцевий суд зазначив, що за останніми на час розгляду справи в суді право власності на автостоянки не зареєстровано, а тому у силу вимог статей 331, 334 ЦК України у них таке право не виникло, отже, не підлягає захисту на підставі положень статті 392 ЦК України.

Відмовляючи у задоволені зустрічних позовних вимог ПМП «Галактика», суд першої інстанції виходив з того, що ПМП «Галактика» не є забудовником спірної автостоянки АДРЕСА_6 , не здійснювало її будівництво та не вводило її в експлуатацію. Право власності на спірне майно зареєстровано у встановленому законом порядку за ОСОБА_4 .

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ПМП «Галактика». Рішення місцевого суду у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у апеляційному порядку не переглядалось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У серпні 2017 року ПМП «Галактика» подано касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заявлених позовних вимог та задовольнити зустрічні позовні вимоги заявника, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Місцевим судом не враховано, що будівництво по АДРЕСА_1 Тернополі розпочалось у 2011 році відповідно до договору про спільне будівництво між заявником та ПП «Тернопільська фірма «Будівельник», без участі ОК «ЖБК «Головацького-3А», яке на той момент навіть не було створене.

Автостоянка є самочинним будівництвом.

ОСОБА_3 не надав до суду оригінал договору від 20 березня 2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» про пайову участь у будівництві.

Місцевим судом не враховано правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-265цс16 та від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

07 грудня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПМП «Галактика», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОК «ЖБК «Головацького-3А», управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, приватне підприємство «Тернопільська фірма «Будівельник», про визнання права власності та за зустрічним позовом ПМП «Галактика» до ОСОБА_3 про визнання права власності, за касаційною скаргою приватного малого підприємства «Галактика» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 607/72/17-ц (провадження № 61-12477св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

07 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

19 червня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПМП «Галактика», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОК «ЖБК «Головацького-3А», управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, приватне підприємство «Тернопільська фірма «Будівельник», про визнання права власності та за зустрічним позовом ПМП «Галактика» до ОСОБА_3 про визнання права власності, за касаційною скаргою приватного малого підприємства «Галактика» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року призначено до розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до договору від 20 березня 2007 року, укладеного між ПМП «Тернопільська фірма «Будівельник» (сторона 1) та ОСОБА_5 (сторона 2), сторона 1 приймає сторону 2 у пайове будівництво на криту автостоянку для автомобіля № 2 проектною загальною площею 20, 14 кв. м по АДРЕСА_1 планове закінчення будівництва у 2009 році.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2011 року у справі № 2-4368/11 за ОСОБА_5 визнано майнове право на криту автостоянку для автомобіля № 9 загальною площею 20, 14 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 відповідно до сплачених коштів згідно з договором від 20 березня 2007 року, укладеним з ПП «Тернопільська фірма «Будівельник».

Відповідно до договору дарування від 04 листопада 2016 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 нежитлове приміщення - автостоянку АДРЕСА_6 , право власності на яку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 03 вересня 2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 2577922.

На підставі вказаного договору дарування 04 листопада 2016 року у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстроване право власності на вказане приміщення за ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 74883163.

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 від 26 квітня 2001 року ПМП «Галактика» надано у постійне користування 0, 7000 га землі у межах згідно з планом землекористування для будівництва та обслуговування 12-квартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 587.

20 квітня 2006 року між ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» (забудовник) та ПМП «Галактика» (замовник) було укладено договір про спільну діяльність на пайову участь у будівництві, відповідно до якого забудовник та замовник зобов`язуються здійснювати спільну діяльність без створення юридичної особи у будівництві житлового багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 14 березня 2011 року у справі № 10/2/5022-53/2011, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31 травня 2011 року, ПМП «Галактика» відмовлено у задоволенні позовних вимог до ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» про визнання договору про спільну діяльність від 20 квітня 2006 року недійсним. При розгляді справи встановлено обставину невиконання забудовником - ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» своїх зобов`язань, зокрема, щодо отримання дозволу на будівництво об`єкту, а також те, що до ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» не перейшло право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ПМП «Галактика».

07 квітня 2011 року між ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» (сторона 1) та ОК «ЖБК «Головацького-3А» (сторона 2) укладено договір, відповідно до умов якого сторона 1 безоплатно передала, а сторона 2 прийняла у власність матеріали та обладнання, які були використані у процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва в м. Тернополі та були придбані за кошти осіб, з якими укладено договори щодо будівництва багатоквартирного житлового будинку із вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: АДРЕСА_1.

Незавершений об`єкт передається за вартістю, оціненій згідно з незалежною експертною оцінкою. Сторона 1 безоплатно передає стороні 2 технічну та іншу документацію щодо будівництва багатоквартирного житлового будинку із вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: АДРЕСА_1 Відповідно до пункту 4 договору сторона 2 бере на себе подальші зобов`язання щодо організації завершення будівництва багатоквартирного житлового будинку із вбудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 37-38)

19 грудня 2011 року між Тернопільською міською радою (орендодавець) та ОК «ЖБК» «Головацького-3А» (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Тернопільської міської ради від 15 листопада 2011 року № 6/15/1 надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 08 лютого 2013 року у справі № 10/20/5022-713/2012, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27 травня 2013 року, визнано недійсним з моменту укладення договір оренди 0,2960 га землі, укладений 19 грудня 2011 року між Тернопільською міською радою та ОК «ЖБК» «Головацького-3А».

Відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсним договору від 07 квітня 2011 року, угоди між учасниками будівництва від 07 квітня 2011 року, акту від 15 квітня 2011 року про передачу будівлі блоку «А» по АДРЕСА_2 акту від 15 квітня 2011 року про передачу виконавчої і проектно-кошторисної документації, підписаних ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» і ОК «ЖБК» «Головацького-3А».

12 липня 2013 року Тернопільська міська рада прийняла рішення № 6/35/72, яким, серед іншого, затвердила ОК «ЖБК «Головацького-3А» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 2960 га для завершення будівництва та обслуговування багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язала ОК «ЖБК «Головацького-3А» у двомісячний термін здійснити державну реєстрацію права оренди земельної ділянки відповідно до чинного законодавства.

На виконання вказаного рішення, між Тернопільською міською радою та ОК «ЖБК «Головацького-3А» укладено договір оренди землі від 19 липня 2013 року, відповідно до умов якого ОК «ЖБК «Головацького-3А» прийняло у строкове оплатне користування земельну ділянку площею 0, 2960 га яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 22 серпня 2013 року у справі № 921/750/13-г/4, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18 листопада 2013 року, визнано недійсним рішення Тернопільської міської ради № 6/35/72 від 12 липня 2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 2960 га для завершення будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 30 січня 2014 року у справі № 921/1254/13-г/6, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16 квітня 2014 року, визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0, 2960 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Тернопільською міською радою та ОК «ЖБК «Головацького-3А» від 19 липня 2013 року, зареєстрований за № 4901 від 27 липня 2013 року.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду Тернопільської області від 15 вересня 2014 року у справі № 819/1651/14-а, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2015 року, ПМП «Галактика» відмовлено у задоволенні позовних вимог до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОК «ЖБК «Головацького-3А» про скасування реєстрації будівельних декларацій від 24 травня 2013 року № ТП 74 та від 26 липня 2012 року № ТП 1.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду Тернопільської області від 21 травня 2015 року у справі № 819/1114/15-а скасовано державну реєстрацію земельної ділянки 0, 296 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ПМП «Галактика», місцевий суд правильно врахував те, що ПМП «Галактика» не є забудовником автостоянки АДРЕСА_6 , не здійснювало будівництво та не вводило її в експлуатацію, а право власності за вказаним майном зареєстровано у встановленому законом порядку (яке не скасовано) за ОСОБА_6 . За таких обставин відсутні підстави для витребування та визнання права власності за ПМП «Галактика» на нежитлове приміщення гаражу АДРЕСА_6 , як за користувачем земельної ділянки.

Разом із тим, ухвалюючи рішення про задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_3 , судами попередніх інстанцій не було враховано наступні обставини.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, особою, яка є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати нею документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що відповідно до положень статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 та від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 331 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Передумовою для застосування положень статті 392 ЦК є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Вищезазначені вимоги закону залишилися поза увагою місцевого суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , місцевий суд не врахував, що позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів, коли право власності оспорюється у судовому порядку.

Під час розгляду справи було встановлено, що право власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення автостоянки АДРЕСА_6 , було зареєстровано за ним у передбаченому законом порядку.

Місцевим судом не було встановлено обставин щодо оспорення у судовому порядку правовстановлюючих документів ОСОБА_3 на нежитлове приміщення автостоянки АДРЕСА_6 , чи створення неможливості реалізації позивачем свого права власності, тобто судом не було встановлено обставин, за яких порушене право підлягає захисту у порядку положень статті 392 ЦК України.

Таким чином, не встановивши наявність порушеного права, за захистом якого ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, місцевий суд не виконав вимоги статей 212, 213 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, та дійшов необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Апеляційний суд належним чином не перевірив правильність висновків суду першої інстанції та безпідставно залишив без змін рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 .

Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що під час розгляду справи суди попередніх інстанцій повно встановили обставини справи, однак місцевий та апеляційний суди неправильно застосували вищенаведені норми права, рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ПМП «Галактика» про визнання права власності з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного малого підприємства «Галактика» задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року скасувати у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до приватного малого підприємства «Галактика», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Головацького-3А», управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, приватне підприємство «Тернопільська фірма «Будівельник», про визнання права власності.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного малого підприємства «Галактика», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Головацького-3А», управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, приватне підприємство «Тернопільська фірма «Будівельник», про визнання права власності - відмовити.

В іншій частині рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. В. Сердюк

СуддіА. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров