ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 639/3412/16-ц

провадження № 61-20203св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 грудня 2016 року, постановлену у складі судді Пшенічної Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначив, що є наймачем квартири АДРЕСА_1 , у якій зареєстровано шість осіб: він, його дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 і внуки ОСОБА_6 та ОСОБА_2

ОСОБА_2 з 1999 року у цій квартирі не проживає без поважних причин і витрат на її утримання не несе, тому ОСОБА_1 просив визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 6 травня 2016 року, постановленою у складі судді Труханович В. В., відкрито провадження у справі.

Постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що справа підсудна Жовтневому районному суду м. Харкова.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив її у апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з підстав пропуску строку апеляційного оскарження і у зв`язку із несплатою судового збору у встановлених законом порядку і розмірах; надано заявнику строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ним ухвали для сплати судового збору та тридцяти днів - для звернення до апеляційного суду з заявою про поновлення строку апеляційного оскарження.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 грудня 2016 року у зв`язку з невиконанням вимог суду щодо подання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження і сплати судового збору, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції керувався статтею 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, і виходив з того, що заявник не виконав вимоги ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху, яка неодноразово направлялася йому за зазначеною у скарзі адресою, проте не отримана з невідомих причин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 грудня 2016 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху не отримував і про її постановлення не знав; жодних повідомлень від відділу поштового зв`язку про надходження на його ім`я кореспонденції від суду не надходило.

В оскаржуваній ухвалі суд не роз`яснив наслідки неподання заяви про поновлення строку на апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції, які передбачені частиною третьою статті 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення ухвали судом апеляційної інстанції.

Вказав, що у апеляційній скарзі він обґрунтував причини пропущення строку на її подання і просив цей строк поновити. Апеляційний суд наведені ним причини неповажними не визнав, тому не було правових підстав для залишення апеляційної скарги без руху з підстав пропущення строку апеляційного оскарження.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 12 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції встановив, що 9 серпня 2016 року, тобто з пропущенням встановленого цивільним процесуальним законодавством строку апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 6 травня 2016 року про відкриття провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 серпня 2016 року цю апеляційну скаргу залишено без руху та надано заявнику п`ять днів з дня отримання ним ухвали для сплати судового збору та тридцять днів - для подання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції і обґрунтування причин його пропуску.

Копія даної ухвали 31 серпня 2016 року направлена ОСОБА_2 за адресою, вказаною ним у апеляційній скарзі, проте поштове відправлення повернулося без вручення адресату з незалежних від суду причин із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

31 жовтня 2016 року суд апеляційної інстанції повторно направив заявнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення копію ухвали від 18 серпня 2016 року про залишення його апеляційної скарги без руху на адресу, зазначену у скарзі.

Проте поштове відправлення із зазначеною ухвалою повторно повернулося на адресу суду без вручення із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Жодних заяв чи повідомлень у порядку статті 77 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, щодо зміни свого місця проживання (перебування) або місцезнаходження від ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не надходило.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції послався на те, що ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з пропущенням встановленого цивільним процесуальним законодавством строку апеляційного оскарження, подальшим ходом свого судового провадження більш ніж три місяці не цікавився, поштову кореспонденцію від суду не отримував і вимоги ухвали апеляційного суду Харківської області від 18 серпня 2016 року щодо обґрунтування поважності причини пропущення строку апеляційного оскарження не виконав.

Згідно зі статтею 292 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 293 цього Кодексу.

Відповідно до статті 294 ЦПК України у тій же редакції апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Вимоги до змісту і форми апеляційної скарги визначені у статті 295 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги.

До апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу щодо залишення апеляційної скарги без руху.

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження (стаття 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги).

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що саме лише звернення особи до суду з апеляційною скаргою не спричиняє безумовне відкриття апеляційного провадження у справі та початок стадії апеляційного провадження.

Суддя, відкриваючи апеляційне провадження, перевіряє, чи дотрималася особа, яка подала апеляційну скаргу, порядку здійснення права на звернення до суду апеляційної інстанції, у тому числі щодо строку апеляційного оскарження. Процесуальним наслідком недотримання заявником умов реалізації права на звернення до суду з апеляційною скаргою є залишення скарги без руху та відмова у відкритті апеляційного провадження у разі невиконання вимог суду щодо усунення недоліків апеляційної скарги в частині пропущення процесуального строку.

Суд апеляційної інстанції може вирішити питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, яка не була належним чином оформлена та містила недоліки, лише після їх усунення. При цьому у ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, відсутні винятки з указаного порядку.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (стаття 27 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваної узвали апеляційного суду).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України»).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для скорочення періоду судового провадження (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (справа «Смірнова проти України», справа «Фрідлендер проти Франції»).

Суд апеляційної інстанції у передбаченому цивільним процесуальним законодавством порядку двічі направляв заявнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення копію ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху, яка ОСОБА_7 не отримана з незалежних від суду причин.

Натомість заявник, подавши апеляційну скаргу у серпні 2016 року, тривалий час не цікавився її розглядом, поштову кореспонденцію від суду, направлену за зазначеною ним у касаційній скарзі адресою, не отримував, будь-яких заяв чи клопотань, зокрема щодо зміни місця проживання (перебування, знаходження), від нього не надходило.

Оскільки станом на 12 грудня 2016 року, тобто більш ніж через три місяці після подання апеляційної скарги і постановлення ухвали про залишення її без руху, недоліки апеляційної скарги не усунені та вимоги ухвали апеляційного суду Харківської області від 18 серпня 2016 року не виконані, суд апеляційної інстанції правильно застосував статтю 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, і обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 .

Доводи заявника про те, що він не знав про постановлення ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху і жодних повідомлень від відділу поштового зв`язку про надходження на його ім`я кореспонденції від суду не отримував, касаційний суд відхиляє.

Матеріалами справи підтверджується неодноразове направлення заявнику копії ухвали апеляційного суду Харківської області від 18 серпня 2016 року, поштові відправлення із якою повернулися без вручення адресату із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». Обґрунтованих і поважних причин, у зв`язку з якими заявник не отримав кореспонденцію від суду за зазначеною ним особисто у апеляційній скарзі адресою, у касаційній скарзі не зазначено, які і не зазначено обставин, що перешкоджали ОСОБА_7 дізнатись про стан свого судового провадження.

Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції не роз`яснив наслідки неподання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, які передбачені статтею 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, касаційний суд вважає безпідставними.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції послався на частини третю зазначеної статті, відповідно до якої у разі неподання заяви про поновлення строків апеляційного оскарження суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Твердження заявника про те, що в апеляційній скарзі він обґрунтував причини пропущення строку на її подання і просив цей строк поновити, не спростовують правильність висновку апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження, так як при постановленні ухвали про залишення апеляційної скарги без руху суд надав оцінку зазначеними ОСОБА_7 причинам пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження і дійшов висновку про їх неповажність.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції постановив ухвалу від 12 грудня 2016 року про відмову у відкриті апеляційного провадження з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний