Постанова

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 752/14246/15-ц

провадження № 61-20184св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_4 ,

відповідачі: Старосолотвинська сільська рада Бердичівського району Житомирської області, ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року у складі судді Хоменко О. Л. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Кулікової С. В., Кравець В. А., Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису про укладення шлюбу.

Позов мотивовано тим, що 30 жовтня 1999 року виконавчим комітетом Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_2 , про що було видано свідоцтво про укладення шлюбу від 30 жовтня 1999 року НОМЕР_1 .

Зазначав, що реєстрація шлюбу відбулась з грубим порушенням законодавства, а саме за відсутності нареченої та без її обов'язкової згоди. Підпис від імені ОСОБА_2 у актовому записі було здійснено іншою особою. Указані обставини були відомі посадовим особам Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, однак вони не вжили будь-яких заходів для припинення процедури реєстрації шлюбу.

За вказаним фактом ним було подано заяву про злочин до Бердичівського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справи України (далі - УМВС України) в Житомирській області, слідчим було відкрито кримінальне провадження та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань запис від 20 липня 2013 року за частиною першою статті 358 КК України.

Під час проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження на підставі постанови слідчого було проведено дві почеркознавчі експертизи, а саме: Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при УМВС України в Житомирській області від 05 лютого 2014 року № 1/138 та Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 27 березня 2014 року № 2736/2737/14-32, за результатами яких встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у першому та другому примірниках запису акта про одруження від 30 жовтня 1999 року № 5 виконані не ОСОБА_2 , а ОСОБА_7 (її матір'ю).

Ураховуючи викладене та те, що ОСОБА_2 згоди на укладення шлюбу не надавала, ОСОБА_4 просив суд на підставі статті 45 КЗпШС України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визнати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 30 жовтня 1999 року виконавчим комітетом Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області у с. Старий Солотвин Бердичівського району Житомирської області, недійсним та анулювати актовий запис про шлюб від 30 жовтня 1999 року № 5, здійснений виконавчим комітетом Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що шлюб між ним та ОСОБА_2 було укладено без згоди останньої. Проведеною у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - Старосолотвинська сільська рада Бердичівського району Житомирської області, про визнання шлюбу неукладеним судово-почеркознавчою експертизою встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 в актовому записі про шлюб виконано ОСОБА_2 , і цей факт визнано судом.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що шлюб між сторонами існував більше шести років, і сторони за взаємною згодою перебували у шлюбних відносинах, а позивач звернувся до суду через 16 років після його укладення, у зв'язку з виникненням спірних майнових питань, та при цьому, на час звернення позивача з указаним позовом шлюб був вже розірваним за взаємною згодою подружжя. ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності укладеного шлюбу, а доводи апеляційної скарги про наявність висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС в Житомирській області від 05 лютого 2014 року № 1/138 та висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27 березня 2014 року № 2736/2737/14-32, згідно яких підпис від імені ОСОБА_2 в акті про одруження від 30 жовтня 1999 року виконані ОСОБА_7 такими, що не ґрунтуються на нормах права та не спростовують висновку суду про відсутність підстав для визнання шлюбу недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими та такими, що ухваленні з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Посилався на те, що під час проведення досудового розслідування було проведено дві почеркознавчі експертизи, а саме: Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при УМВС України в Житомирській області від 05 лютого 2014 року № 1/138 та Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 27 березня 2014 року № 2736/2737/14-32, за результатами проведенняяких було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у першому та другому примірниках запису акта про одруження від 30 жовтня 1999 року № 5 виконані не ОСОБА_2 Указані підписи було виконано ОСОБА_7 Проте, такі висновки проведених експертиз судами попередніх інстанції не було взято до уваги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 травня 2018 року було відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису про укладення шлюбу та витребувано із Голосіївського районного суду м. Києва указану цивільну справу.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 30 жовтня 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Старосолотвинської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, актовий запис № 5. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ».

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу 28 лютого 2006 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_2 ».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - Старосолотвинська сільська рада Бердичівського району Житомирської області, про визнання шлюбу неукладеним відмовлено.

В основу рішення суду покладено висновок судово-почеркознавчої експертизи від 30 травня 2013 року № 156/13-25, виконаний експертом Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, згідно з яким підпис від імені ОСОБА_2 в актовому записі про шлюб № 5, укладеному 30 жовтня 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , виконано ОСОБА_2 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 45 КЗпШС України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім`ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Згідно зі статтею 15 КЗпШС України для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 , суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, обґрунтовано виходили із того, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 існував більше шести років, і сторони за взаємною згодою перебували у шлюбних відносинах, а позивач звернувся до суду з позовом про визнання його недійсним через 16 років після його укладення, у зв'язку з виникненням спірних майнових питань. ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що шлюб між ним та ОСОБА_2 було укладено без згоди останньої. Проведеною у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - Старосолотвинська сільська рада Бердичівського району Житомирської області, про визнання шлюбу неукладеним судово-почеркознавчою експертизою встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 в актовому записі про шлюб виконано ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги про те, що відповідно до висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС в Житомирській області від 05 лютого 2014 року № 1/138 та висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27 березня 2014 року № 2736/2737/14-32, згідно яких підпис від імені ОСОБА_2 в акті про одруження від 30 жовтня 1999 року виконані ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки вказані висновки складені після набрання законної сили рішенням суду, яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 в актовому записі про шлюб № 5, укладеному 30 жовтня 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , виконано ОСОБА_2

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В. Білоконь

Є. В. Синельников