ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження F 22-ц/803/4851/19
Справа F 2-9269/11
Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л.
Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого F судді Демченко Е.Л.

суддів F Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі F Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства FАкціонерний комерційний банк FКонкордF на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року у справі за поданням Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визначення частки майна боржника у цивільній справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк FКонкордF до ОСОБА_1 ВFячеслава Олексійовича, ОСОБА_1 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_1 ВFячеслава Олексійовича до публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк FКонкордF про визнання кредитного договору припиненим, зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк FКонкордF, ОСОБА_1 ВFячеслава Олексійовича про розірвання додаткової угоди до кредитного договору, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року державний виконавець Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі F Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ) звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у обFєкті нерухомого майна, яким він володіє зі своєю дружиною ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні в Жовтневому ВДВС Дніпропетровського МУЮ перебувають виконавчі листи від 21 лютого 2012 року F2-9269/11, видані Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «АКБ «КОНКОРД» боргу на загальну суму 259.988 грн. 98 коп.

Під час проведення виконавчих дій було встановлено, що боржник ОСОБА_2 з 28 січня 1994 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_1, у період якого 26 грудня 2003 року остання придбала нерухоме майно: незавершений будівництвом житловий будинок літ.А-2, розташований по вул.Новошкільна,72 в м.Дніпропетровськ. На підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2008 року, ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2009 року та постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2009 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на цей обFєкт нерухомості.

На підставі викладеного державний виконавець Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ просив визначити частку майна боржника ОСОБА_2 в зазначеному об'єкті нерухомого майна, яким він володіє з ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності у розмірі 1/2 частки, для подальшої реалізації в рахунок погашення боргу на користь стягувача ПАТ «АКБ «КОНКОРД».

Справа розглядалася судами різних інстанції неодноразово.

Останньою ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року у задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «АКБ «КОНКОРД» (банк F стягувач), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні подання, під час вирішення даного питання не взято до уваги висновки приведені в постанові Верховного Суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з подальшим направлення до суду першої інстанції для продовження розгляду з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції виходив з того, що у спільному володінні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутнє набуте у встановленому порядку право власності на незавершений будівництвом будинок літ.А-2, що розташований в м.Дніпропетровську вул.Новошкільна,72, право власності на даний будинок зареєстроване за ОСОБА_3, а інше майно набуте у встановленому законом порядку у ОСОБА_1 відсутнє.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у звFязку з наступним.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2008 року заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи - акціонерне товариство «Центр МЖК» (далі F АТ «Центр МЖК»), товарна біржа «Нове століття», про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено.

Встановлено факт права власності ОСОБА_1 на незавершений будівництвом житловий будинок літ.А-2, розташований по вул.Новошкільна,72 м.Дніпропетровськ (т.1 а.с.8-11, т.2 а.с.11-17, т.3 а.с.24-27,130-133).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2009 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним рішення та зобовFязання вчинити певні дії задоволено.

Визнано дії КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» щодо відмови ОСОБА_1 в реєстрації права власності на обFєкт нерухомого майна: незавершений будівництвом житловий будинок літ.А-2, розташований по вул.Новошкільна,72 в м.Дніпропетровськ, неправомірними.

ЗобовFязано КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на зазначений обFєкт нерухомості (т.2 а.с.19-22, т.3 а.с.29-30,31).

На підставі наведених судових рішень 07 червня 2010 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало за ОСОБА_1 право власності на обFєкт нерухомого майна: незавершений будівництвом житловий будинок літ.А-2, розташований по вул.Новошкільна,72 в м.Дніпропетровськ (реєстраційний номер майна 30618090) (т.3 а.с.22,23).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2009 року апеляційну скаргу обFєднання «Дніпрооблагропромбут» задоволено частково.

Зазначене вище рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2008 року, яким встановлено факт права власності ОСОБА_1 на незавершений будівництвом житловий будинок, скасовано.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту права власності залишено без розгляду.

Постановляючи ухвалу, апеляційний суд керувався, зокрема, частиною шостою статті 235 ЦПК України 2004 року та виходив із того, що незавершений будівництвом житловий будинок літ.А-2, розташований по вул.Новошкільна,72 в м.Дніпропетровську, є власністю та перебуває на балансі обFєднання «Дніпрооблагропромбут», тобто у правовідносинах, що склалися, є спір про право, однак суд першої інстанції розглянув її в порядку окремого провадження (т.3 а.с.134).

21 лютого 2012 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська розглянув справу F2-9269/2011 за позовом ПАТ «АКБ «КОНКОРД» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «АКБ «КОНКОРД» про визнання кредитного договору припиненим та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «АКБ «КОНКОРД» про розірвання додаткової угоди до кредитного договору.

Рішенням, ухваленим у зазначеній справі, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «АКБ «КОНКОРД» заборгованість у розмірі 258.258 грн.98 коп. та судові витрати в розмірі 1.730 грн. (т.1 а.с.4,5).

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2012 року набрало законної сили 24 квітня 2012 року та за ним видано два виконавчі листи (про стягнення суми заборгованості та про стягнення судових витрат), які перебувають на примусовому виконанні в Жовтневому ВДВС Дніпропетровського МУЮ (там же).

У матеріалах справи також наявна копія рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 листопада 2015 року, ухваленого у справі F204/925/14-ц, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа F ПАТ «АКБ «КОНКОРД», про визнання особистою приватною власністю набутого у шлюбі незавершеного будівництвом житлового будинку літ.А-2, розташованого по вул.Новошкільна,72 м.Дніпропетровськ. Зі змісту цього рішення також вбачається, що ОСОБА_1 у своїй позовній заяві стверджувала, що 26 грудня 2003 року уклала з АТ «Центр МЖК» договір купівлі-продажу, на підставі якого придбала зазначений обFєкт нерухомості (т.3 а.с.151-155).

Вказане рішення містить посилання на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2013 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період шлюбу придбали незавершений будівництвом житловий будинок літ. А-2, розташований по вул.Новошкільна,72 в м.Дніпропетровськ.

Відповідно до ч.1 ст.443 ЦПК України (у редакції Закону F2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

За положеннями статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.60,70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей,достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі й

обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Пунктом 9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі F Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовFязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Страсбурзький суд визнав невиконання судових рішень в Україні системною проблемою.

Європейський суд з прав людини передав до Комітету міністрів ОСОБА_4 Європи понад 12 тисяч справ, які стосуються невиконання рішень національних судів в Україні. Таким чином ЄСПЛ визнав проблему системною і такою, яка потребує відповідної реформи.

Відповідно до рекомендацій і Європейського суду і Комітету ОСОБА_4, Україна має запровадити норму, яка б передбачала призначення компенсації особі за тривале невиконання рішення суду.

У рішенні від 12 жовтня 2017 року ОСОБА_5 по справі Бурмич та інші проти України (заяви FF46852/13 та ін.), Європейський суд з прав людини: оголосив більшістю голосів ці пFять заяв прийнятними; вирішив, десятьма голосами проти семи, обFєднати ці пFять заяв та 12143 заяви, що знаходяться на розгляді в Суді, перелік яких додається до рішення; постановив, тринадцятьма голосами проти чотирьох, що пFять заяв та обFєднані з ними 12143 заяви, необхідно розглянути згідно із зобовFязаннями, викладеними в пілотному рішенні, яке було прийнято 15 жовтня 2009 року по справі Іванов проти України; та вирішив, десятьма голосами проти семи, вилучити ці заяви з реєстру справ відповідно до статті 37 § 1 (c) Конвенції та передати їх до Комітету ОСОБА_4 Європи з метою їхнього опрацювання в межах заходів загального характеру, визначених у пілотному рішенні по справі Іванов.

Суд першої інстанції належним чином не дослідив наданих заявником доказів та матеріалів справи, не перевірив наявність чи відсутність інших передбачених законом підстав набуття права власності ОСОБА_1 на спірне майно та не зFясували, чи перебуває це майно у спільному володінні ОСОБА_2 та ОСОБА_1, не зFясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні подання про визначення частки майна боржника у обFєкті нерухомого майна на праві спільної сумісної власності у звFязку з тим, що підстав для його задоволення судом не встановлено, є передчасним.

Згідно ч.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, F

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства FАкціонерний комерційний банк FКонкордF задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_6