Справа № 177/1400/19
Провадження № 2/177/863/19
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

Іменем України

27 листопада 2019 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

15.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд визнати його колишню дружину ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказував, що він є власником вказаного житлового будинку, в якому окрім нього зареєстрована його колишня дружина та неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З січня 2017 ОСОБА_2 припинила спільне проживання з ним у вказаному будинку, а рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2018 шлюб між ними розірвано. Дитина залишилася проживати з ним, у даному будинку та перебуває на його утриманні.

Відповідач з січня 2017 року в будинку не проживає, витрати на його утримання та сплату комунальних послуг не несе, що створює позивачу, як власнику будинку, перешкоди в повноцінному володінні та користуванні власністю. Відповідач добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою не бажає, домовленість щодо збереження за нею житла - відсутня.

Позивач, посилаючись на ч.1 ст. 71, 72 ЖК УРСР, 391 ЦК України, просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 26).

Відповідач ОСОБА_2 будучи повідомленою про місце, дату та час судового засідання, за зареєстрованою адресою та шляхом оголошення на офіційному сайті суду, до суду повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила (а.с. 23, 30, 32, 33-34). Відзиву та заяв з процесуальних питань не надала.

Третя особа - Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника у розгляді справи не забезпечила.

В матеріалах справи наявна заява про розгляду справи за відсутності представника (а.с. 35).

Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів.

Зі згоди позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст. 223, 280-281 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06.03.1995 ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 12).

01.10.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, від якого в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між подружжям розірвано за заявою ОСОБА_2 , на підставі рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2018, що підтверджується копією рішення суду та копією свідоцтво про народження дитини (а.с. 10, 13).

Відповідач зареєстрована у будинку позивача, але з 2017 року в ньому фактично не проживає, змінивши місце проживання, що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с. 17), актом про не проживання від 11.06.2019 (а.с. 14), а також змістом рішення суду про розірвання шлюбу, згідно якого ОСОБА_2 в ході розгляду справи підтверджувала факт не проживання з ОСОБА_1 з 2017 року (а.с. 13).

Право відповідача на проживання у вище вказаному житловому приміщенні, пов`язано з належністю до членів сім`ї власника, оскільки на день вселення та реєстрації місця проживання у вказаному будинку вона перебувала з власником у шлюбі, що узгоджується з положеннями ст. 64, 156 ЖК України.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім`ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено в судовому засіданні з 2017 року відповідач у належному позивачу будинку не проживає, участі у сплаті комунальних платежів не приймає, при цьому добровільно знятися з реєстрації не бажає. Будь-яких домовленостей щодо збереження за відповідачем права на користування житловою площею на час її відсутності між ними не досягнуто.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспроюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки в судовому засіданні доведено факт не проживання ОСОБА_2 , більше 1 року, у будинку належному ОСОБА_1 на праві власності, будь-яких даних про створення їй перешкод у такому проживанні судом не встановлено, реєстрація відповідача у будинку позивача порушує його права як власника будинку, позбавляючи можливості вільно реалізувати своє право власності та змушуючи нести додатковий тягар сплати комунальних послуг, які нараховуються на відповідача, тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 .

Норми ст. 71, 72 ЖК УРСР, на які посилався позивач, суд не застосовує, оскільки спірні правовідносини врегульовано ст. 405 ЦК України, беручи до уваги той факт, що будинок належить позивачу на праві приватної власності.

Оскільки рішення суду ухвалюється на користь позивача, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений ним при поданні позову (а.с.1).

Керуючись ст. ст. 2, 4-5, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Октябр Великоновосілківського району Донецької області, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Октябр Великоновосілківського району Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Донецьк, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, в рахунок відшкодування судового збору, сплаченого при поданні позову до суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та подання апеляційної скарги на заочне рішення, може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених процесуальним законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.А. Суботіна