ЄУН 174/532/19
н/п 2/174/279/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2019 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест» про припинення іпотеки на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест» про припинення іпотеки на нерухоме майно, вказуючи, що 01.10.2008 року, між нею та відповідачем - ТОВ «Благо-Інвест», було укладено договір позики № 201/08, за умовами якого, вона отримала у позику грошові кошти в розмірі 40000,40 грн. з кінцевою датою повернення коштів відповідачу 15.09.2018 року. В забезпечення виконання нею грошових зобов`язань перед відповідачем за вказаним вище договором позики, між ними було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки від 01.10.2008 року, за умовами якого, вона передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , іпотека поширювалась на строк до повного виконання основного зобов`язання по договору позики, тобто до 15.09.2018 року.

Вважає, що оскільки сплив кінцевий строк виконання нею основного зобов`язання перед відповідачем за договором позики, який визначено договором, як 15.09.2018 року, що також знайшло своє відображення і в договорі іпотеки, в якому зазначений кінцевий строк виконання основного зобов`язання та як похідна від нього - строк дії іпотеки до 15.09.2018 року, то чинність іпотеки припинилась в силу строків, передбачених договором, укладеним між нею та відповідачем з зазначеної у договорі іпотеки дати виконання основного зобов`язання - з 16.08.2018 р., на наступний день після спливу кінцевого строку погашення основного зобов`язання. Про продовження строків дії договору іпотеки або продовження строків виконання основного зобов`язання, додаткових угод між нею та відповідачем не укладалось, відповідач до суду з відповідними позовами про звернення стягнення на предмет іпотеки також у встановлені законом строки, не звертався.

Відповідач жодних дій щодо укладання відповідної угоди про припинення іпотеки у зв`язку із закінченням строку її дії, не вчинив, укладати таку угоду з нею відмовляється без поважної на те причини, у зв`язку з чим вона змушена звертатись до суду з цим позовом про захист своїх прав власності на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, просить припинити іпотеку щодо належного їй нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із закінченням строку дії іпотечного договору та стягнути з відповідача на її користь усі зазнані нею судові витрати, пов`язані із розглядом цього спору судом.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.06.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

10.09.2019 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти позовних вимог та обставин викладених в позові, зазначив, що позивачкою з ТОВ «Благо-Інвест» було укладено договір позики №201/08 від 01.10.2008 року на суму 40000,40 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості 15.09.2018 року. Відповідно до п. 9.1. договору позики, даний договір набуває чинності з дня його укладання та діє до часу повного виконання позичальником своїх грошових зобов`язань перед позикодавцем. Для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики між ТОВ «Благо-Інвест» та ОСОБА_1 , 01.10.2008 року укладено договір іпотеки, відповідно до якого остання передала в іпотеку ТОВ «Благо-Інвест» належну їй квартиру. Відповідно до п. 5.3 Договору іпотеки від 01.10.2008 року, договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. Позивач з червня 2009 року не виконує умови договору позики №201/08 від 01.10.2008 року, що є основним зобов`язанням та станом на 02.09.2019 року має заборгованість по чистих внесках у розмірі 27193,67 грн. без врахування штрафних санкцій, інфляційних та 3-х відсотків річних. Таким чином, враховуючи вищенаведене, та відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання позивачки перед товариством не припинено. Крім того, доказів, які б підтверджували виконання зобов`язання позивачкою не надано, тому з вказаного вбачається, що згідно ч.1 ст.17 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 599 ЦК України зобов`язання, яке забезпечене іпотекою не є припиненим, а тому немає підстав для задоволення позову - припинення договору іпотеки. Також, враховуючи ст. 257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, строк позовної давності для звернення товариством до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу або звернення стягнення на предмет іпотеки спливає лише 15.09.2021 року. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Благо-Інвест» про припинення іпотеки на нерухоме майно. Розгляд справи здійснити без участі представника ТОВ «Благо-Інвест». (а.с. 52-53)

В судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позов підтримує, просить його задовольнити, доповнень немає. (а.с. 69)

Відповідач ТОВ «Благо-Інвест» свого представника в судове засідання не направив, про дату, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника, у задоволенні позову просить відмовити. (а.с. 53)

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося оскільки розгляд справи судом здійснюється за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам.

Так, судом встановлено, 01.10.2008 року, між позивачкою та ТОВ «Благо-Інвест», було укладеного договір позики № 201/08, за умовами якого, ОСОБА_1 отримала у позику грошові кошти в розмірі 40000,40 грн., на умовах визначених договором, з кінцевою датою повернення коштів відповідачу 15.09.2018 року. (а.с. 15-16) Крім цього згідно додатку 1 до договору № 201/08 сторонами узгоджено графік погашення основної заборгованості (а.с. 17-18)

Пунктом 9.1 договору позики № 201/08 від 01.10.2008 року встановлено, що даний договір набуває чинності з дати його укладання та діє до часу повного виконання позичальником своїх грошових зобов`язань перед позикодавцем. (а.с. 16)

Також між сторонами, з метою забезпечення виконання позивачем грошових зобов`язань перед відповідачем було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки від 01.10.2008 року, за умовами якого, ОСОБА_1 передала в іпотеку у якості забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором позики № 201/08 від 01.10.2008 року квартиру АДРЕСА_2 , іпотека поширювалась на строк до повного виконання основного зобов`язання по договору позики до 15.09.2018 року, що підтверджено копією цього договору. (а.с. 20-22)

Пунктом 5.3 договору іпотеки від 01.10.2008 року встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку». (а.с. 21)

Передана в іпотеку квартира АДРЕСА_1 , позивачці належить в цілому на підставі договору дарування квартири від 24.04.2001 року, який посвідчено державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори, Канюгою О.В., що підтверджено копією цього договору та копією інформаційної довідки, витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 5,10,14) Технічні характеристики вказаної квартири визначені в технічному паспорті на цю квартиру. (а.с. 6-9)

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, який сформовано 11.05.2019 року, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , власником якої є в цілому ОСОБА_1 перебуває в іпотеці з 01.10.2008 року відповідно до договору іпотеки, посвідченого 01.10.2008 року нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу. (а.с. 11-13)

Згідно з ч.1 ст. 509, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1,2 ст. 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), переданням відступного (ст. 600 ЦК України), зарахуванням (ст. 601 ЦК України), за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України), прощенням боргу (ст. 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України), неможливістю виконання (ст. 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (ст.ст. 608 та 609 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються ст. 267 ЦК України.

Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах (ст. 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак за змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом позовної давності (ч.3 ст. 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (ч.5 ст. 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (ч.1 ст.267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч.2 ст. 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі № 6-786цс17, та в постанові від 11.09.2019 у справі № 201/13602/16-ц.

Крім того, відповідно до приписів ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в ст. 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (аб. 2 ч.1. ст.17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.

З аналізу положень ст. 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку зі ст.ст. 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України, можна дійти висновку, що якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Таким чином, із змісту договору позики № 201/08 від 01.10.2008 року та договору іпотеки від 01.10.2008 року встановлено, що останніми не передбачено винятків із загального правила припинення основного зобов`язання стосовно визнання спливу позовної давності підставою для припинення основного зобов`язання і відповідно, іпотеки. В свою чергу, оскільки основне зобов`язання позивачка ОСОБА_1 за договором позики № 201/08 від 01.10.2008 року не виконала, відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє позивачку від відповідальності за невиконання нею грошового зобов`язання, тому між сторонами на даний час існують невиконані зобов`язання, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості визнати спірний договір іпотеки припиненим, оскільки відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із урахуванням наведених норм права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для припинення іпотеки, оскільки сплив позовної давності до основної чи додаткової вимоги кредитора про стягнення боргу за кредитним договором сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Доводи позивачки про те, що зі спливом строку позовної давності припиняється виконання зобов`язання за договором, суд вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, зобов`язання з повернення кредиту є невиконаними, а тому ці доводи не можуть бути підставою для припинення договору іпотеки.

Окрім того, суд не приймає посилання позивачки на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 29.06.2016 року у справі № 6-272цс16, оскільки під час прийняття зазначеної постанови Верховний Суд України вирішував питання щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права, а саме статті 559 ЦК України (припинення поруки) та порядок обчислення строку пред`явлення кредитором вимог до поручителя, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, що в свою чергу не має жодного відношення до правовідносин, які склалися між позивачкою та ТОВ «Благо-Інвест».

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою у позові, понесені позивачкою і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. слід покласти на позивачку.

На підставі ст.ст. 256, 266, 267, 509, 526, 575, 598, 599-601, 604-609 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 17 ЗУ «Про іпотеку» та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест» про припинення іпотеки на нерухоме майно відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору віднести на рахунок позивачки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова