Дата документу 28.11.2019 Справа № 335/7434/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/7434/19 Головуючий у 1-й інстанції Проценко А.М.
Провадження №22-ц/807/3440/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бабенко Ганна Олексіївна до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бабенко Ганна Олексіївна звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення коштів.

Позовна заява обґрунтована тим, що 26 червня 2009 року між ВАТ « Запоріжжяобленерго» ( змінив назву на ПАТ Запоріжжяобленерго) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір № 11251 про постачання електричної енергії.

У зв`язку з припиненням підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , 20.07.2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до п. 1 договору про постачання електричної енергії № 11251 від 26 червня 2009 року та замість слів фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зазначено фізична особа ОСОБА_1 .

В січні 2019 року ОСОБА_1 було отримано Рахунок № 11251/12 від 31.12.2018 року, відповідно до якого на її особовому рахунку, як споживача, станом на 01.12.2018 року була наявна переплата за електричну енергію у розмірі 12575.11 грн.

Відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за електричну енергію від 01 лютого 2019 року за договором №11251 від 26.06.2009 року, підписаного начальником СЗЕ ЗМЕМ ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» перед фізичною особою ОСОБА_1 станом на 01 лютого 2019 року становить 15257.79 грн.

08.01.2019 року позивачкою було неодноразово направлено заяви до відповідача з вимогою повернути вищезазначену суму переплати, однак відповіді від відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» на зазначені заяви так і не було отримано.

Посилаючись на ст. ст. 509, 526, 625 ЦК України, позивач просила суд стягнути з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 заборгованість ( переплату за електроенергію) у сумі 15257.79 грн., втрати від інфляції у сумі 762,89 грн. та трьох процентів річних у розмірі 228,24 грн., а всього на суму 16 248,92 гривні, судових витрат понесених на правничу допомогу та судовий збір.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення коштів задоволено частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 16 248 грн 92 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн 00 коп; судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2019 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2019 року, Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» подало апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення в частині стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго» втрат від інфляції в сумі 762,89 грн., 3 % річних в сумі 228,24 грн., витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 втрат від інфляції в сумі 762,89 грн., 3 % річних в сумі 228,24 грн., частково задовольнити заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процени річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов`язання. Натомість, стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго» суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав повернення сплаченого авансу за непоставлений товар (електричну енергію). За своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 ЦК України. На думку апелянта, за такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену ч. 3 ст. 693 ЦК України, згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК України від дня коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюються договором, законом або іншим актом цивільного законодавства ( стаття 536 ЦК України). Договором про постачання електричної енергії від 26.06.2009 року розмір і порядок нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами не передбачено. Крім того, вважає, що суд стягнув значно вищий (за обґрунтований) розмір витрат на професійну правничу допомогу, не дослідивши належним чином рівень складності справи, наявність великої кількості однорідних судових рішень по аналогічним спорам з ПАТ «Запоріжжяобленерго», розмір самої переплати за договором № 11251 від 26.06.2009 р. На думку апелянта, обґрунтована вартість послуг з надання професійної правничої допомоги по справі становить: 1000 грн. за підготовку позовної заяви, 500,00 грн. за підготовку відповіді на відзив відповідача та 500,00 грн. за участь у судовому засіданні у справі, а всього 2000,00 гривень.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бабенко Ганна Олексіївна подана до суду відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Запоріжжяобленерго» в якому, зазначила, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України підстава виникнення зобов`язання не важлива, значення має своєчасність його виконання та факт передання/сплати грошей. Заявник, у свою чергу, не надав доказів постачання електричної енергії позивачу на суму кредиторської заборгованості, так само, як і не надав доказів її погашення повністю або частково, а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Щодо посилання апелянта на статтю 536 ЦК України та тверджень щодо того, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти, оскільки така оплата визнається чужими грошовими коштами, то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних за наявності порушення боржником грошового зобов`язання. Стаття 536 ЦК України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні, в тому числі, можливості одночасного застосування ст. 625 ЦК України, адже законом не встановлено будь-якого співвідношення між цими нормами як загальною та спеціальною або альтернативною. Стаття 625 ЦК України знаходиться в главі «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» і передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, в тому числі у вигляді сплати 3 % річних, що і свідчить про можливість її застосування до всіх випадків порушення грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. При цьому, заявник посилається на правовий висновок, який зробила Велика палата Верховного Суду у Постанові від 10.04.2018 року ( справа № 910/10156/17).

Є необґрунтованими твердження апелянта, що розмір витрат на послуги адвоката в сумі 4000 грн. є завищеними. Останній допускає оціночні та суб`єктивні міркування того, що адвокатом підготовлено нескладний за змістом позов, при цьому не наводячи жодних критеріїв оцінювання складності та не надаючи жодного нормативного обґрунтування своїм твердженням. Вважає, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2019 року є законним, обґрунтованим, винесеним з урахуванням всіх обставин справи, а отже є таким, що не підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Бабенко Г.О., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися. В заяві від 11 листопада, яка надійшла на адресу апеляційного суду 12 листопада за вх. № 22668 ОСОБА_3 прохала справу, призначену на 27.11.2019 року на 17.00 год. розглядати за відсутності ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, а саме, в частині стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго» втрат від інфляції в сумі 762,89 грн., 3 % річних в сумі 228,24 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн., в іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в силу частини першої статті 367 ЦПК України у апеляційному порядку не переглядається, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Запоржжяобленерго» не виконало покладені на нього зобов`язання з повернення належних позивачу грошових коштів з переплати за використану електричну енергію, внаслідок чого порушив права позивача на отримання належних їй грошових коштів. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає обґрунтованим застосуванням до спірних правовідносин зі стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України, зважаючи на те, що з 01.01.2019 року у відповідача виник обов`язок повернути грошові кошти в якості переплати, оскільки підстава на якій вони були набуті, відпала. Проте, відповідач ці обов`язки своєчасно не виконав, про що свідчить звернення позивача до суду. В частині стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, суд з урахуванням обставин справи, характеру та категорії спору, дослідивши надані сторонами справи докази, дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. .

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Установлено, що 26.06.2009 року між ВАТ "Запоріжжяобленерго" (постачальник електричної енергії) в особі заступника директора по роботі з юридичним особами ОСОБА_4 та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (споживач) в особі керівника ОСОБА_5 Ю ОСОБА_6 О ОСОБА_6 укладено договір про постачання електричної енергії № 11251 (далі Договір № 11251) (а.с.13-18).

У подальшому, у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , 20.07.2018 між ПАТ "Запоріжжяобленерго" в особі Запорізьких міських електричних мереж, в особі начальника служби збуту електроенергії ЗМЕМ ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 11251 від 26.06.2009 року, а саме в п. 1 зазначеного договору замість слів фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зазначено фізична особа ОСОБА_1 (а.с. 110).

Згідно з розділом 1 Договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою, постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у Додатку № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», а споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 7.4. Договору розрахунки за активну електроенергію здійснюються згідно Додатку № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» з урахуванням умов Додатку № 7 «Порядок визначення вартості мінімального обсягу електричної енергії в точці обліку».

Згідно з п. 3 Додатку № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» до Договору, оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати за рахунками, що йому направляються постачальником електричної енергії у розрахунковому періоді, що передує звітному. Кінцевим терміном оплати є 25 число місяця, що передує звітному (а.с. 113-116).

Сума платежу для попередньої оплати електричної енергії, що буде спожита в наступному розрахунковому періоді, визначається виходячи із заявленого обсягу споживання електричної енергії, тарифів на активну електричну енергію наступного розрахункового періоду, в тому числі за резервування обсягу електричної енергії на покриття аварійної (екологічної) броні.

Згідно з рахунком № 11251/12а від 31.12.2018 (а.с. 19), позивачу за спожиту електроенергію у грудні 2018 року нараховано плату з урахуванням ПДВ у розмірі 10 720,22 грн. Також у цьому рахунку зазначено, що сальдо станом на 01.12.2018 року становить 12 575,11 грн., сплачено позивачем за використану у період з 01.12.2018 по 31.12.2018 року електроенергію 13 402,90 грн., сальдо станом на 01.01.2019 року 15 257,79 грн, до сплати за грудень 2018 року - 00,00 грн.

Окрім цього, згідно з актом звіряння взаємних розрахунків за електричну енергію від 01.02.2019року (а.с. 20), підписаним між начальником СЗЕ ЗМЕМ ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_1 , кредиторська заборгованість постачальника, тобто відповідача, станом на 01.02.2019 року перед позивачем складає 15 257,79 грн.

13.11.2018 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову № 1415 «Про видачу ПАТ "Запоріжжяобленерго" ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом».

Відповідно до п. 1 вказаної постанови, НКРЕКП видано ПАТ "Запоріжжяобленерго" () ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, а саме: на території Запорізької області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності ПАТ "Запоріжжяобленерго", та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата (з якими укладені відповідні договори згідно з законодавством).

У пункті 2 постанови НКРЕКП вказано: анулювати ПАТ "Запоріжжяобленерго" () з 01 січня 2019 року ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 04 вересня 1996 року № 73, та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 04 вересня 1996 року № 74, на підставі пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії».

08.01.2019 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Запоріжжяобленерго» з заявою, яка зареєстрована за вх. № 141 від 08.01.2019 (а.с. 22). Виходячи із змісту заяви просила повернути на її розрахунковий рахунок кредиторську заборгованість у сумі 15 257,79 грн., сплачену згідно з договором.

У зв`язку з відсутністю відповіді, позивач 21.01.2019 року повторно звернувся до відповідача та голови НКРЕКП із заявою про повернення суми переплати за електричну енергію (а.с. 23), однак відповіді на вказаний лист не надходило, заборгованість повернута або перерахована на рахунок ОСОБА_1 не була.

Водночас, позивачем отримана відповідь Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг ( далі НКРЕКП) від 21.02.2019 № 3535/20/9-19 (а.с. 24), за змістом якої вбачається, що якщо станом на 01.01.2019 року на особовому рахунку споживача наявна переплата за електричну енергію, оператори систем розподілу (ОСР) має право укласти із таким споживачем окремий додаток до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, у якому врегулювати питання зарахування кредиторської заборгованості відповідно до чинного законодавства, зокрема, шляхом надання згоди на зарахування кредиторської заборгованості (попередньої оплати) за електричну енергію на рахунок постачальника електроенергії, на рахунок ОСР, повернення суми попередньої оплати за електроенергію за відповідною письмовою заявою споживача або в інший спосіб не заборонений законодавством. З урахуванням цього, НКРЕКП зазначено, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» має погодити з ОСОБА_1 порядок зарахування кредиторської заборгованості у передбачені законодавством способи. У відповіді НКРЕКП звернуто увагу ПАТ «Запоріжжяобленерго» на неприпустимість стягнення із споживачів подвійної оплати за електричну енергію шляхом зарахування коштів на рахунок постачальника за регульованим тарифом як попередньої оплати і на рахунок постачальника електроенергії споживачу за один і той самий розрахунковий період.

Тобто, враховуючи, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» не виконав покладені на нього зобов`язання з повернення належних позивачу грошових коштів з переплати за використану електричну енергію, внаслідок чого порушив права позивача на отримання належних їй грошових коштів.

Суд першої інстанції вірно визначив, що зміст спірних правовідносини становлять зобов`язання, що виникли з договору, та залишилися невиконаним після його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість, а саме переплату за електричну енергію, через невиконання останнім обов`язку щодо повернення переплачених коштів згідно з Договором № 11251 від 26 червня 2009 року та внесеними до нього змінами відповідно до додаткової угоди від 20.07.2018 року.

Згідно з п. 1.1 Договору № 11251 постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», а споживач оплачує Постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно з п. 26 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

Тобто, Договір № 11521 про постачання електричної енергії фактично є договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша статті 662 ЦК України).

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина друга статті 693 ЦК України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного стану.

Суд апеляційної інстанції на підставі наявного Акту звірення взаємних розрахунків за електричну енергію від 01.02.2019 року, складеного згідно договору № 11251 від 26.06.2009 року (а.с. 20) встановив, що у сторін виникли зобов`язальні правовідносини: позивач оплатив вартість товару (електричної енергії), а відповідач товар позивачеві не передав (електричну енергію не використано). На вимогу позивача кошти (передоплату за електричну енергію) відповідач не повернув.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання з передання товару позивачеві та не повернув на вимогу позивача сплачену суму передоплати за товар (електричну енергію), апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову про стягнення з відповідача боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Такий висновок узгоджується також з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 15.05.2019 року у справі № 331/5054/15-ц провадження 14-164цс19 при застосуванні ст. 625 ЦК України у подібних правовідносинах.

Враховуючи зазначене, не можуть бути прийняті доводи апеляційної скарги про те, що суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав повернення сплаченого авансу за непоставлений товар (електричну енергію), що не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 ЦК України, оскільки в даній справі відповідач не виконав зобов`язання з передання товару позивачеві та не повернув на вимогу позивача сплачену суму передоплати за товар (електричну енергію).

Встановивши відповідні фактичні обставини, суд першої інстанції у цілому правильно визначив правову природу цивільних правовідносин між сторонами. Одночасно, суд апеляційної інстанції визнає помилковим посилання суду першої інстанції на ст. 1212 ЦК України, оскільки в справі, що переглядається вказана стаття застосуванню не підлягає.

Проте, враховуючи, що цей недолік не впливає на правильність прийнятого рішення у справі і воно не може бути скасовано лише з формальних міркувань, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги остаточних висновків суду не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Що стосується оскарження судового рішення в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним судом у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 року.

У рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року у справі № 23-рп/2009 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановлення розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до норм ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

До суду першої інстанції для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано наступні документи:

Копія договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.05.2019 року (а.с.10), укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Бабенко Г.О., за умовами якого адвокат надає позивачу правничу допомогу. Пунктом 3.1. вказаного договору визначено, що за отриману правову допомогу Замовник сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі визначеному за домовленістю сторін. Згідно п. 4.1. розмір оплати юридичних послуг (гонорару) адвоката при наданні правової (правничої) допомоги, а також умови і порядок розрахунків, визначаються у додатковій угоді до цього Договору.

Копія додаткової угоди від 03.05.2019 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.05.2019 року, якою визначено розмір та порядок оплати юридичних послуг за надання правової (правничої) допомоги Вільнянській Ю.О. в цій справі.

Копія рахунку на оплату за актом виконаних робіт від 10.07.2019 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.05.2019 року (а.с.154), в якому зазначено опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у цій справі: вивчення матеріалів, аналіз судової практики та підготовка усної консультації щодо стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості (передоплати за електричну енергію), на що витрачено 2 години, сума гонорару склала 800,00 грн.; підготовка адвокатського запиту, на що витрачено 1 годину, гонорар склав 500 грн.;підготовка та подання позовної заяви до суду, на що витрачено 5 годин, гонорар склав 4500,00 грн.

Всього згідно з вище зазначеним розрахунком гонорар адвоката на надання правової допомоги згідно з Договором склав 5 800,00 грн.

Копія рахунку на оплату за актом виконаних робіт від 09.09.2019 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.05.2019 року (а.с.155), в якому зазначено опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у цій справі: представництво інтересів в суді першої інстанції 30.07.2019 року, сума гонорару склала 650,00 грн.;підготовка та подання Відповіді на Відзив на позовну заяву, на що витрачено 2 години, гонорар склав 1600 грн.;підготовка та подання заперечень н заяву пр. розстрочення виконання судового рішення, на що витрачено 1 годину, гонорар склав 800,00 грн.; представництво інтересів в суді першої інстанції 09.09.2019 року, сума гонорару склала 1300,00 грн.

Всього згідно з вище зазначеним розрахунком гонорар адвоката на надання правової допомоги згідно з Договором склав 4350,00 грн.

Квитанції до прибуткового касового ордеру від 03.05.2019 року на суму 5000,00 грн. (а.с. 27), від 09.09.2019 року на суму 800,00 грн. (а.с.156) та від 09.09.2019 року на суму 4350,00 грн. (а.с. 157).

Ордер про надання правової допомоги серії ЗП № 083988 (а.с.28).

Відповідно до вищевказаного описку робіт (зазначеного в рахунках на оплату за актами виконаних робіт) загальний розмір винагороди (гонорару) адвоката згідно з договором про надання професійної правничої допомоги від 02.05.2019 року склав 10 150 грн.

Колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача, врахувавши обставини справи, складність справи та дослідивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на певну судову практику та наведення ряд судових рішень щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, не можуть бути взяті до уваги для підтвердження позиції апелянта, викладеної в апеляційній скарзі, оскільки законом встановлено перелік документів, які подаються до суду для обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу. Відтак, чинне законодавство не містить положень про те, що приймаючи рішення та оцінюючи докази з питань обґрунтованості витрат на професійну правничу допомогу, суд повинен проаналізувати інші рішення у справах, що не стосуються предмету цього спору. Із зазначених апелянтом судових рішень неможливо належним чином оцінити обсяг виконаних адвокатом робіт з надання професійної правничої допомоги, так само, як неможливо дослідити документи, подані в обґрунтування вартості зазначених робіт. Суд в кожній окремій справі здійснює дослідження та оцінку наданих доказів за власним переконанням.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на адресу апеляційного суду подала заяву від 12 листопада 2019 року в якій прохає стягнути з ПАТ « Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з підготовкою та поданням до Запорізького апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу ПАТ «Запоріжжяобленерго» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2019 року.

До заяви надала копію договору про надання правової допомоги від 02 травня 2019 року, копію додаткової угоди № 2 від 31 жовтня 2019 року до договору про надання правничої допомоги від 02.05.2019 року, копію акта виконаних робіт від 07 листопада 2019 року, рахунок на оплату від 07 листопада 2019 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 07 листопада 2019 року з якого вбачається, що ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_3 3000.00 грн. за договором про надання правової допомоги від 02.05.2019 року, додаткової угоди № 2 від 31.10.2019 року, акта виконаних робіт від 07.11.2019 року, рахунку від 07.11.2019 року.

Колегія суддів дослідивши заяву та надані до неї документи вважає, що зазначена заява підлягає частковому задоволенню про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 500 грн., при цьому колегія суддів зазначає, що відзив на апеляційну скаргу є фактично повторенням відповіді на відзив представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , яка міститься в матеріалах справи ( а.с. 101-108).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 500 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Подліянова Г.С.ОСОБА_7 М.С.Кочеткова І.В.