Ухвала

Іменем України

13 травня 2019 року

м. Київ

справа № 720/752/18

провадження № 61-6274ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Новоселицький районний сектор ДМС України у Чернівецькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Новоселицького районного суду Чернівецької області з указаним позовом до ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані він та колишня дружина ОСОБА_2 , яка з 2016 року проживає окремо в м. Чернівці. Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2017 року шлюб між ними розірвано. Оскільки ОСОБА_2 тривалий період часу не проживає у зазначеному будинку ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

22 березня 2019 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв'язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, не взято до уваги всі обставини справи, зокрема, те, що відповідач не змогла надати належних та допустимих доказів того, що він чинить їй перешкоди в користуванні житловим будинком. Крім того, не взято до уваги покази свідків щодо обставин справи, а також не врахованотого, що ОСОБА_2 жодного разу не зверталася до правоохоронних органів з приводу обмеження їй доступу до житлового будинку та визнала факт свого того, що вона не проживає в спірному житловому будинку з квітня 2017 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 червня 1981 року, який розірвано рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2017 року.

З 1981 року ОСОБА_2 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1 , як член сім'ї, проживала у будинку АДРЕСА_1 , та з 1991 року зареєстрована у вказаному будинку.

15 червня 2011 року ОСОБА_1 , в порядку спадкування, набув право власності на зазначений житловий будинок, що підтверджується відповідним свідоцтвом від 26 вересня 2011 року.

З березня по травень 2017 року ОСОБА_2 перебувала в АР Крим по догляду за матір'ю, а коли повернулася змушена була орендувати інше житло, оскільки ОСОБА_2 не допускав її у спірне житлове приміщення.

Відповідно до частини першої, другої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною першою, четвертою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKAAND KRYVITSKYYv. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKAAND KRYVITSKYYv. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нову постанову про відмову в задоволенні позову, дослідивши усі наявні в справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства виходив із того, що ОСОБА_2 має бажання проживати у спірному будинку, оскільки іншого житла вона не має, однак не може реалізовувати своє право через постійний моральний тиск з боку позивача. Крім того, проживання ОСОБА_2 тривалий час в іншому місці зумовлено поважними причинами, і ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 не проживала тривалий час у спірному житловому будинку без поважних підстав,оскільки саме на позивача покладено обов'язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені законом строки у жилому приміщенні без поважних причин. Отже, апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що відповідач не втратила інтересу до спірного житла, а її відсутність викликана поважними причинами.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваної постанови убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України,

Ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Новоселицький районний сектор ДМС України у Чернівецькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська