Постанова

Іменем України

09 січня 2019 року

м. Київ

справа № 554/18689/14-ц

провадження № 61-19890св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 27 березня 2015 року у складі судді Материнка М. О. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Кузнєцової О. Ю., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»; банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просило в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором від 26 жовтня 2005 року № 223МКК-388 у розмірі 27 423,77 доларів США, що еквівалентно 355 158 грн 28 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нежитлові приміщення під № 51 (магазин непродовольчих товарів), що складаються в цілому з: нежитлових приміщень в будинку літ. «А-1», загальною площею 50,9 кв. м та сараю площею 6,0 кв. м, які знаходяться на АДРЕСА_1, шляхом передачі банку вказаних приміщень; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на іпотечне майно, виселити, зняти з реєстрації ОСОБА_3 та інших осіб, які зареєстровані і проживають за зазначеною адресою; зобов'язати відповідача передати банку правовстановлюючі документи на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на будинок).

Банк обґрунтовував вимоги неналежним виконанням позичальником своїх кредитних зобов'язань, забезпечених іпотекою, існуванням непогашеної заборгованості, яку відповідач відмовляється добровільного погасити.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 27 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року, у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності.

До суду касаційної інстанцій від ПАТ «Дельта Банк» надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вважає, що суди необґрунтовано відмовили у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності, оскільки сторони визначили строк дії кредитного договору, забезпеченого договором іпотеки, до 25 жовтня 2015 року, а позов поданий 10 грудня 2014 року, тобто в межах строків, передбачених статтею 258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Крім того, представник банку зазначає, що суди не звернули увагу на те, що за змістом статті 16 ЦК України та статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суд вправі звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитного боргу шляхом передачі іпотекодержателю права власності на це майно, тому наявні підстави для задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 26 жовтня 2005 року між акціонерним комерційно-інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 223МКК-388, відповідно до умов якого останній отримав споживчий кредит у сумі 67 000 доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 25 жовтня 2015 року (з можливістю дострокового стягнення кредиту та відсотків). Крім того, сторони підписали додаток № 1 до цього договору «Графік погашення кредиту», в якому визначені щомісячні платежі в розмірі 558,33 доларів США.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором банком прийнято іпотеку нерухомого майна.

Зокрема, АКІБ «УкрСиббанк» та відповідач уклали договір іпотеки від 26 жовтня 2005 року, згідно з умовами якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1.

Сторони дійшли згоди про те, що іпотекодержатель має право на задоволення своїх вимог за цим договором та кредитним договором, яке виникає в нього у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим договором, у тому числі, при простроченні належного платежу (пункт 5.1 договору іпотеки).

У пункті 5.2 договору іпотеки визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя або шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

21 липня 2009 року до договору іпотеки були внесені зміни щодо предмета іпотеки, а саме: передано в іпотеку нежитлові приміщення (магазин непродовольчих товарів), що складаються в цілому з: нежитлових приміщень в будинку літер «А-1», загальною площею: 50,9 кв. м. та сараю площею: 6,0 кв. м., які знаходяться на АДРЕСА_1.

08 грудня 2011 року за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитним договором від 26 жовтня 2005 року № 223МКК-388 ПАТ «Дельта Банк».

Підставою для подання даного позову стала наявність кредитної заборгованості в розмірі 27 423,77 доларів США, яку відповідач відмовився добровільно погашати.

27 березня 2015 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про застосування пропуску позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди зробили висновок про те, що позовні вимоги обґрунтовані, однак позивач звернувся до суду із позовом після спливу позовної давності.

Зокрема, суди вважали, що позовна давність почала перебіг із 08 грудня 2011 року (момент укладення між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами), а позов був пред'явлений 10 грудня 2014 року.

Колегія суддів не погоджується з висновками судів з таких підстав.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час подання позову).

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»).

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 Цивільного кодексу України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, суди повинні з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги, скасування оскаржених судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» за необґрунтованістю.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 27 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності відмовити.

З моменту прийняття постанови рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 27 березня 2015 року та ухвала апеляційного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило