ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/594/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу ОСОБА_1 М ОСОБА_2 Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Золотоніська районна державна нотаріальна контора, товариство з обмеженою відповідальністю «Красногірське», Золотоніська районна державна адміністрація про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання державного акту на земельну ділянку недійсним, про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа Золотоніська районна державна нотаріальна контора, товариство з обмеженою відповідальністю «Красногірське», Золотоніська районна державна адміністрація про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання державного акту на земельну ділянку недійсним, про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки.

Одночасно з позовом ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення позову, зазначаючи, що у володінні ОСОБА_4 перебуває спірне майно і отримавши копію позовної заяви, відповідач може на власний розсуд розпорядитися зазначеним вище майном, а тому на даний час є всі підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому, оскільки відповідач по справі може позбутися зазначеного майна.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не надано суду жодного доказу про те, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог позивача.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що при прийнятті ухвали суд допустив неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, а тому просила ухвалу суду скасувати, а заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на те, що оскаржуваною ухвалою порушуються її права та наголосила на тому, що не вжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання майбутнього рішення у даній справі. Крім того, зазначила, що відповідач ОСОБА_4 у відносинах, що склалися між ними діє недобросовісно, зокрема не надала їй копію свідоцтва про смерть їх матері спадкодавця ОСОБА_5

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , у визначений судом строк не подала, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюються для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, арешт може бути накладено лише на майно, яке належить на праві власності відповідачу.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Одним з критеріїв обґрунтованості заяви про забезпечення позову є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення у майбутньому.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд, повністю дотримався вимог ст.ст. 149-154 ЦПК України, положень постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

При цьому, на переконання судової колегії, виходячи із предмету спору, викладених позовних вимог та способу захисту, обраний заявником вид забезпечення позову не матиме своїм наслідком недопущення істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення прав чи інтересів позивача, а невжиття заходів забезпечення позову утруднить в подальшому, виконання рішення суду.

Окрім цього, місцевим судом вірно зазначено, що встановлення факту прийняття спадщини, відповідно і виникнення прав заявника на вказане майно ще підлягає встановленню в судовому засіданні із відповідним дослідженням усіх доказів та доводів сторін по справі так само, як і правомірність отримання ОСОБА_4 відповідних прав на вказане майно.

Відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи, що в свою чергу, на її думку, слугувало прийняттям незаконного рішення, на переконання колегії суддів, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у апеляційній інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та правильно виходив з того, що у даному випадку законних підстав для задоволення заяви про забезпечення позову немає.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_3 доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення процесуального питання.

Тому, законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції й постановлення нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2019 року.

Судді: