Єдиний унікальний номер 226/569/19 Номер провадження 22-ц/804/2269/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Тимченко О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

представника відповідача адвоката Луцюка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засі-дань № 3 справу № 226/569/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеже-ною відповідальністю «Пежо Сітроен Україна» про відшкодування моральної шкоди та втрачено-го заробітку, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Димит-ровського міського суду Донецької області від 11 червня 2019 року (суддя першої інстанції Рибкін О.А.), -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пежо Сітроен Україна» (далі - ТОВ «Пежо Сітроен Україна») про відшкодування моральної шкоди та втраченого заробітку.

Позов мотивований тим, що 27 жовтня 2015 року він придбав автомобіль Opel Vektra B 1.8, , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , 1998 року виготовлення в м. Павлоград Дніпро-петровської області. Придбаний ним автомобіль був технічно справним, всі його механізми пра-цювали в нормальному режимі, окрім кришки майнової скриньки, яка відкривалась під час руху автомобіля. 26 березня 2016 року він знаходився у вказаному автомобілі як пасажир, а за кермом автомобіля знаходився його онук ОСОБА_2 . Під час запуску двигуна кришка майнової скри-ньки відкрилася, він з силою її закрив, після чого втратив свідомість. Сталося це через спрацюван-ня подушки безпеки, яка вибухнула після того, як він закрив скриньку. Зі слів онука знає, що коли він ударив рукою по кришці майнової скриньки, то вибухнула подушка безпеки, розірвавши при-ладну дошку (торпеду) та металевий модуль, в якому вона знаходилась, і травмувала його метале-вими та пластиковими шматками модуля, після чого він знепритомнів. До тями почав приходити через 30 хвилин, коли приїхала швидка і йому була надана перша медична допомога. Він знов впадав в забуття та остаточно прийшов до тями вже в лікарні. Внаслідок цієї події позивачу було завдано такі ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, травма грудної клітини, травма спин-ного мозку шийного відділу хребта, травма плечового і ліктьового суглобів, травма обох очей. В лікарні він пролежав майже два тижні, після чого його перевели на лікування до невропатолога та окуліста, де він лікується по цей час. Він неодноразово проходив обстеження в різних медичних закладах. 13 грудня 2017 року МСЕК м. Покровська встановила йому 2 групу інвалідності.

Після вказаного випадку він неодноразово звертався до виробника автомобіля Opel в Німеч-чині з проханням надати інформацію про його автомобіль, про подушки безпеки, які використову-валися в його автомобілі, а також з проханням виплатити йому компенсацію за травми, які він отримав від вибуху подушки безпеки. Але йому було відмовлено з посиланням на те, що автомо-біль знаходиться в експлуатації вже 19-й рік.

Зараз він звертається до суду з позовом до ТОВ «Пежо Сітроен Україна», яке з 01 січня 2019 року є представником Opel в Україні, оскільки є представником Grоupe PSA, яка в березні 2017 року викупила завод Opel та є його правонаступником.

Через вищевказаний випадок йому встановлена 2 група інвалідності, оскільки він отримав черепно-мозкову травму та травму шиї, плечового суглобу, ліктьового суглобу, грудної клітини, травму спинного мозку шийного відділу хребта. Також має затримку сечовипускання з сечового міхура з встановленням катетера ОСОБА_3 , та травму обох очей, які, як він стверджує, отримав 26 березня 2016 року під час вибуху подушки безпеки на його автомобілі. Починаючи з кінця березня 2016 року він відчуває фізичний біль в лівій руці і шиї, страждає запамороченням в голові, його життя різко змінилося, бо ліва рука не працює, зір на праве око втрачений на 98 відсотків, він страждає від амнезії та запаморочення. На даний час він не може керувати автомобілем, не може купатися в морі, не може займатися будівництвом літака чи ремонтом автомобіля. Він був майстром на всі руки, а зараз навіть одягається за допомогою дружини. Йому не вистачає грошей на лікування. З 26 березня 2016 року по цей час він вже витратив на лікування понад 70 000 грн. і йому потрібно продовжувати лікування. Його мучать душевні страждання. Посилаючись на судові рішення іноземних судів в подібних випадках, він оцінює заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 13 893 805 євро, що складає 4 244 557 400 грн.

Крім того, зазначає, що внаслідок отриманих ним травм він втратив договір з німецькою фа-брикою реквізитів на суму 5 110 000 євро, а також проценти за використання його продукції в іг-ровому кіно, касовий збір від якого по прогнозам повинен був скласти не менше 10 мільярдів євро. За договором він повинен був зробити 7 літаків, але встиг зробити тільки один літак. По його мінімальним підрахункам сума втраченого заробітку складає 75 110 000 євро, що у гривневому еквіваленті становить 22 946 105 000 грн.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування за заподіяну моральну шкоду в сумі 4 244 557 400 грн. та втрачений ним заробіток в сумі 22 946 105 000 грн.

11 червня 2019 року рішенням Димитровського міського суду Донецької області у задово-ленні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесу-ального права, незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що компанія ТОВ «Пежо Сітроен Україна» не є відповідачем у даній справі та правонаступником Opel Україна.

Крім того, посилаючись на норми ч. 10 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» суд зазначив, що споживач має право пред`явити виробнику (продавцю) вимогу про безоплатне усунення недоліків товару після закінчення гарантійного строку і ця вимога може бути пред`явлена протягом установленого строку служби, а якщо такий строк не установлено - протя-гом десяти років. При цьому судом не враховано, що позивачем не виявлено істотних недоліків в автомобілі Opel Vektra B, реєстраційний номер НОМЕР_2 і тому до заводу Adam Opel він звер-нувся вже після самовільного вибуху подушки безпеки з проханням надати інформацію щодо га-рантійного строку подушок безпеки установлених на його автомобілі Opel Vektra B, але відповіді не отримав, а представник заводу Opel, GROUP PSA відповів, що він не є виробником, або пред-ставником виробника і в нього немає такої інформації, при цьому в додатках долучив пам`ятку для власників автомобілів Opel, де строк служби подушок безпеки становить приблизно 15 років. Крім того, суд не звернув увагу на додатки до позову з інформацією отриманою зі ЗМІ та на інші його доводи.

Також суд дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено, що травми, зазначені в лікарняному епікризі, отримані ним від мимовільного вибуху подушки безпеки 26 березня 2016 року в автомобілі Opel Vektra B, реєстраційний номер НОМЕР_2 та відсутність доказів про втра-ту позивачем заробітку внаслідок отриманих ним травм 26 березня 2016 року від вибуху подушки безпеки в розмірі 22 946 105 000 грн., а також і заявлена ним сума моральної шкоди у розмірі 4 244 557 400 грн., на думку суду, не відповідає вимогам розумності і справедливості. На переконання позивача суд мав винести розумне і справедливе рішення, але цього не зробив. При цьому суд не взяв до уваги його переписку між ним та ОСОБА_4 , його сином ОСОБА_5 та менедже-ром «Мосфільма», яка відповідно ст. 76 ЦПК України, на думку заявника, є електронним доказом у справі, та не врахував результати роботи по виготовленню реплік літаків, до яких ніхто не про-явив інтересу і які є майновими доказами. Розмір отриманої моральної шкоди позивач встановив, врахувавши рішення суду по подібному випадку, який стався в США.

На апеляційну скаргу позивача надійшов відзив від ТОВ «Пежо Сітроен Україна», в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду Донецької облас-ті без змін.

При цьому посилається на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та надуманою, у ній не зазначено жодного порушення судом норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга містить виключно скорочену версію позовних вимог. В оскаржуваному рішенні чітко і однозначно встановлені обставини і зазначені висновки, які були підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Пежо Сітроен Україна», а саме:

- ТОВ «Пежо Сітроен Україна» є неналежним відповідачем і не може нести відповідальність оскільки жодною своєю дією чи бездіяльністю не спричинило настання події, яка стала підставою для звернення позивача до суду;

- ТОВ «Пежо Сітроен Україна» є неналежним відповідачем у справі, оскільки ніколи не вво-зило і не продавало автомобіль позивача в Україні, крім того вказаний автомобіль в Україну не ввозив жодний офіційний представник заводу-виробника, у т. ч. представництво «Опель Україна», яке безпідставно звинувачує позивач;

- ТОВ «Пежо Сітроен Україна» не є чиїмось правонаступником, а є самостійним суб`єктом господарювання;

- за час перебування в Україні з 2008 року і до 26 березня 2016 року (дата події, на яку поси-лається позивач), ні позивач, на попередній власник автомобіля жодного разу не проводили технічний огляд чи ремонт автомобіля в офіційних сервісних центрах (СТО) марки Опель. Зважаючи на термін експлуатації автомобіля (18 років), виробник (завод Опель) навіть тільки з цієї причини не може нести жодної відповідальності, адже Закон України «Про захист прав споживачів» встановлює 10 річний гарантійний строк експлуатації на товар, якщо інший термін не встановлено у технічній документації;

- позивачем не доведено факт настання події;

- наявна повна необґрунтованість сум, які позивач просив стягнути з товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рі-шення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з`явився. 25 листопада 2019 року від нього надійшла заява про перенесення розгляду справи на грудень 2019 року через різке погіршення його самопочуття (т. 2, а.с. 137). Аналогічна заява подавалась позивачем 13 листопада 2019 року (т. 2, а.с. 127), яка була задоволена, розгляд справи відкладено, а строк розгляду справи, який закінчувався 22 листопада 2019 року, за клопотанням представника відповідача продовжено ухвалою апеляційного суду від 13 листопада 2019 року до 7 грудня 2019 року (т. 2, а.с. 132,133 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники по-винні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними пра-вами не допускається.

Оскільки на підтвердження поданих позивачем заяв не надано жодного документу та з ме-тою дотримання процесуальних строків розгляду справи, апеляційний суд ухвалив розглядати справу у відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Луцюка В.В., який проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм пра-ва, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що пози-вачем не надано належних доказів того, що внаслідок неправомірних дій чи бездіяльності відпові-дача позивачу була заподіяна шкода. Крім того, суд послався на те, що в судовому засіданні пози-вачем не доведено, що внаслідок мимовільного «вибуху» подушки безпеки в належному йому ав-томобілі Opel Vektra, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , йому були заподіяні тілесні ушкодження, внаслідок яких позивач був визнаний інвалідом 2 групи, не було встановлено за яких обставин та з яких причин міг статися такий «вибух» подушки безпеки, враховуючи, що станом на 2016 рік автомобіль перебував в експлуатації 18 років.

Щодо заявлених позовних вимог, позивачем взагалі не надано належних доказів втрати ним заробітку внаслідок отриманої ним 26 березня 2016 року травми, зокрема у розмірі 22 946 105 000 грн., вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 244 557 400 не відповідають вимогам розумності і справедливості.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам та узгоджуються з матеріалами справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоц-тва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником легкового автомобілю Opel Vektra, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , дата реєстрації 27.10.2015, дата першої реєстрації в Україні 21.05.2008 (т. 1, а.с.5).

Згідно виписного епікризу з історії хвороби № 2703/293, ОСОБА_1 поступив у травма-тологічне відділення Мирноградської центральної міської лікарні 26 березня 2016 року о 17.00 го-дині зі скаргами на головний біль, запаморочення, біль у шийному відділі хребта, лівому плечово-му та ліктьовому суглобах. Зі слів хворого травма отримана в побуті - 26 березня 2016 року о 14.00 год. Під час ремонту автомобіля онука «вистрілила» подушка безпеки, при цьому втратив свідо-мість. Перша допомога надана в Красноармійській ЦРЛ ОСОБА_6 оглянутий черговим хірургом, проведена Р грама лівого плечового та ліктьового суглобів, оглянутий окулістом, діагноз: закрите пошко-дження зв`язного апарату лівого плечового та ліктьового суглобів, гіфема правого ока, гемоф-тальм правого ока, катаракта лівого ока. Позивача направлено в травматологічне відділення ДЦМЛ, де оглянутий черговим лікарем травматологом, дообстежений Р логич., оглянутий невро-патологом та госпіталізований. Перебував на лікуванні в травматологічному відділенні Мирног-радської центральної міської лікарні з 26.03.2016 по 08.04.2016 з діагнозом: поєднана травма тіла: забій шийного відділу спинного мозку, парез лівої верхньої кінцівки, розлад сечевипускання по типу затримки. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин обличчя. Гематоми вік обох очей. Гемофтальм правого ока, кератоувеіт, гифема обох очей. Забій лівого плечового та лівого ліктьового суглобів (т. 1, а.с.6).

Відповідно довідки МСЕК № 0911793 ОСОБА_1 13 грудня 2017 року встановлена 2 група інвалідності безстроково за загальним захворюванням (т. 1, а.с.14).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався за медичною допомогою, проходив медичні обстеження у різних лікарів, перебував на лікуванні, що підтверджується відповідними виписками, висновками та оригіналом амбулаторної картки (т. 1, а.с. 6, 7, 8, 17, 18, 96-138).

В матеріалах справи мається надана позивачем роздруківка його переписки з особою, яка за-значена як ОСОБА_7 , з приводу виготовлення реквізитів літаків для зйомок кінофільму в Ні-меччині (т. 1, а.с.9-13).

Позивач звертався до компанії Adam Opel AG (Німеччина) та керуючого представництвом Opel в Україні щодо надання інформації стосовно експлуатації його автомобіля Opel Vektra, 1998 року випуску, з ідентифікаційним номером НОМЕР_1 , а також відшкодування шко-ди, на що отримав відповідь про відсутність підстав для задоволення його вимог (т. 1, а.с. 20, 21, 26-28).

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про не-доведеність позовних вимог позивачем.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу для відшкодування моральної шкоди посилався на погіршення його стану здоров`я внаслідок травм, отриманих після самовіль-ного вибуху подушки безпеки на автомобілі Opel Vektra, 1998 року випуску, який стався за його словами 26 березня 2016 року. Позивача турбують душевні страждання, не вистачає грошей на лікування. Посилаючись на судові рішення іноземних судів в подібних випадках, він оцінив заподіяну йому моральну шкоду у 13 893 805 євро, що складає 4 244 557 400 грн. При цьому позивач звернувся з позовом до ТОВ «Пежо Сітроен Україна», оскільки останнє з 01 січня 2019 року є представником Opel Україна, представником Group PSA, яка в свою чергу у березні 2017 року викупило завод Opel і є, на думку позивача, його правонаступником.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно враховано, що ст. 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин 2-5 цієї статті моральна шкода по-лягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною по-ведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шко-ди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відш-кодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього ві-дшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено догово-ром або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок мора-льних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у пору-шенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продов-ження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її запо-діювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та ви-ни останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподі-яння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких об-ставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші об-ставини, що мають значення для вирішення спору.

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заяв-лені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встанов-ленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переко-нанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оці-нює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаєм-ний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або вра-хування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом об-ґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Основного Закону України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли ви-никли правовідносини сторін та завдана моральна шкода.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, правильно визначивши суб`єкта та-кої відповідальності.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на Порядок розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою КМ України від 22.03.2001 року № 270, який визначає механізм розслідування та ведення обліку нещасних випадків невиробничо-го характеру, які сталися з громадянами України, іноземцями та особами без громадянства на те-риторії України.

У відповідності до п.п. 2) п. 3 цього Порядку розслідуванню підлягають нещасні випадки, що сталися під час, зокрема, переміщенням автомобільним транспортом.

Пунктом 4 Порядку визначено, що факт ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку встановлює і засвідчує лікувально-профілактичний заклад. Документом, який підтверджує ушко-дження здоров`я особи, є листок непрацездатності чи довідка лікувально-профілактичного закладу.

У разі, якщо від лікувально-профілактичного закладу не надходило повідомлення про не-щасний випадок, за зверненням потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, районна держадміністрація (виконавчий орган міської, районної у місті ради) приймає рішення щодо необ-хідності проведення розслідування і визначення організації, яка повинна проводити розслідування, та направляє її керівнику копію рішення (пункт 10 Порядку).

Згідно виписного епікризу з історії хвороби № 2703/293, при зверненні за медичною до-помогою ОСОБА_1 повідомив, що травму він отримав у побуті - 26 березня 2016 року о 14.00 год. Під час ремонту автомобіля онука «вистрілила» подушка безпеки, при цьому позивач втратив свідомість (т. 1, а.с. 6 ).

Натомість у позовній заяві обставини спрацювання подушки безпеки та отримання тілес-них ушкоджень ОСОБА_1 виклав уже в іншій інтерпретації під час запуску двигуна автомо-біля Opel Vektra, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 відкрилася кришка майно-вої скриньки, яку він, перебуваючи на передньому пасажирському місті, закрив з силою, після чо-го знепритомнів.

З огляду на ці розбіжності у справі не вистачає акту розслідування невиробничого характе-ру, яким мали б бути об`єктивно зафіксовані обставини отримання позивачем тілесних ушко-джень.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем належними доказами не доведено факту отримання зазначених ним тілесних ушкоджень внаслідок мимовільного «вибуху» подушки безпеки, а головне не доведено причини цього «вибуху».

Судом також враховано, що станом 2016 рік, тобто дату зазначену позивачем, автомобіль перебував у експлуатації 18 років.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ТОВ «Пежо Сітроен Україна» є належним відпові-дачем у справі, оскільки завод Opel належить компанії Group PSA, офіційним представником якої з 01 січня 2019 року є ТОВ «Пежо Сітроен Україна» є неспроможним, оскільки відповідно наяв-них в матеріалах справи статутних документів відповідача вбачається, що ТОВ «Пежо Сітроен Україна» не є правонаступником заводу Opel (а.с. 156-172 т. 1).

Судом вірно враховано, і з цим погоджується колегія суддів апеляційного суду, що відпові-дач не є виробником та продавцем автомобіля позивача, не є особою, яка несе відповідальність за безпечну експлуатацію цього автомобіля. Наявність договору імпорту та дистрибуції, укладеного між Компанією ТОВ «Пежо Сітроен Україна» та Компанією Opel Automobile GmbH від 01 серпня 2018 року, який укладено на фіксований термін, що закінчується 30 червня 2023 року (а.с. 173-177 т.1) щодо надання права на імпорт, просування збут і реалізацію нових автомобілів Opel в Україні, не покладає на відповідача відповідальність за експлуатацію автомобіля позивача.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 посилався зокрема на ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживач має право на те, щоб продук-ція за звичайних умов її використання, зберігання і транспортування була безпечною для його життя, здоров`я, навколишнього природного середовища, а також не завдавала шкоди його майну. При цьому наголошував, що подушки безпеки встановлені на автомобілі Opel, є загрозою для життя.

Відповідно ст. 1211-1 ЦК України особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок не-доліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого ру-хомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, встановлюються законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефек-ту в продукції» за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції, відповідає її виробник. Будь-яка особа, яка ввезла на митну територію України продукцію з метою її продажу, передання в найм (оренду), лізинг або розповсюдження в будь-якій іншій формі в ході провадження господарської діяльності, відповідно до цього Закону несе відповідальність як виробник.

Матеріалами справи не доведено, що відповідачем ТОВ «Пежо Сітроен Україна» на терито-рію України ввозився легковий автомобіль Opel Vektra, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 .

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності вимог позивача, пред`явлених до ТОВ «Пежо Сітроен Україна».

Також, судом першої інстанції правомірно зауважено, що позивачем не надано належних доказів втрати ним заробітку внаслідок отриманої ним 26 березня 2016 року травми, зокрема, у розмірі зазначеному позивачем, оскільки надані позивачем роздруківки нібито його переписки з приводу виготовлення реплік літаків не є належними доказами в розумінні вимог цивільного законодавства та не містять достовірної інформації щодо ідентифікації учасників вказаної переписки.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за зви-чайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до позиції Верховного Суду для стягнення упущеної вигоди необхідно довести високий ступінь ймовірності такої вигоди (тобто довести, що вигода позивача мала реальний ха-рактер і він би безперечно її отримав, якби не протиправні дії відповідача). Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок до-вести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач має довес-ти, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача ста-ли єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Проте позивачем не надано суду відповідних доказів, не доведено високий ступінь ймовір-ності заробітку, на який з його слів він очікував.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, який викладений у постанові від 18.05.2016 року у справі № 6-237цс16, та позицією Вер-ховного Суду, яка викладена у постанові від 21.11.2018 року у справі № 672/778/16-ц (проваджен-ня 61-31310св18).

Наведені у апеляційній скарзі позивача доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунту-ється на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява N 4909/04).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм ма-теріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеля-ційної скарги не має, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно зали-шити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, судові витрати слід віднести на користь держави.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

О.О. Тимченко