Справа F 335/2280/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Макарова В.О., за участі секретаря судового засідання Дворникової Я.П., представника скаржника адвоката ОСОБА_1, представника особи, дії якої оскаржуються, адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі справу за скаргою ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4, стягувач Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про визнання неправомірними дій, скасування постанов, зобовFязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, яку в подальшому уточнив, на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4, стягувач Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про визнання неправомірними дій, скасування постанов, зобовFязання вчинити певні дії.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження F 58253348 з примусового виконання виконавчого листа F332/2280/17, виданого 27.08.2018 року, та прийнятті в подальшому рішення у формі постанов, є неправомірними.

Згідно скарги, після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження ОСОБА_3 стало відомо, що 31.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження F58253348 з виконання виконавчого листа F 332/2280/17. З даних Єдиного державного реєстру судових рішень зFясовано, що фактично постанова про відкриття виконавчого провадження та інші постанови, а саме: про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про розшук майна боржника, а також дії приватного виконавця в рамках ВП F 58253348, прийняті на виконання вказаного виконавчого листа F 332/2280/17, яким є ухвала Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2018 року по справі F 332/2280/17 (провадження F1-кс/332/19/18) у кримінальному провадженні F 0002878. На момент відкриття виконавчого провадження строк предFявлення виконавчого листа сплив. Згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2019 року у справі F335/2280/17, вже після відкриття виконавчого провадження у виконавчих листах виправлені описки щодо строку предFявлення виконавчого листа до виконання до 10.08.2021 року, замість 10.11.2018 року. В постанові про відкриття виконавчого провадження повна назва стягувача зазначена як Акціонерне товариство «ОТП Банк», і не відповідає назві, зазначеній у рішенні суду по справі F 335/2280/17, а в реєстрі відкритих даних ЄДР за вказаним в постанові ідентифікаційним кодом не значиться юридична особа з назвою Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк». Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦК України, повне найменування юридичної особи включає назву та її організаційно-правову форму. ВАТ «ОТП БАНК» це засновник Приватного акціонерного товариства Акціонерне товариство «ОТП БАНК», Адреса засновника: 1051, ОСОБА_1, 16, Будапешт, Угорщина, який не є стягувачем згідно рішення суду. Постанова про відкриття виконавчого провадження не відправлена боржнику, хоча приватний виконавець на час відкриття виконавчого провадження отримав інформацію стосовно місцезнаходження боржника, і виконавець не пересвідчився про отримання боржником постанови. Постанова про арешт майна винесена також без його опису. Накладення приватним виконавцем арешту на все майно боржника без його ідентифікації не відповідає вимогам Закону. Як вбачається з наданої АК «КБ «Приватбанк» довідки, виконавцем накладено арешт на картковий рахунок F535381, що підвFязаний до зарплатного проекту підприємства, без відповідної постанови, та в порушенням вимог Закону накладено арешт на всю заробітну плату боржника. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, заявником встановлено відсутність будь-яких документів, чи опис відсутності рухомого майна за місцем мешкання боржника. Вважає, що підстав для винесення постанови про оголошення в розшук майна боржника не було, таке рішення не є вмотивованим та містить аналогічні порушення, як і в інших постановах. Жодна з постанов також не була відправлена боржнику.

Таким чином, дії приватного виконавця та прийняті ним постанови порушують законні права та інтереси боржника, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, тому внесення приватним виконавцем заявника цієї скарги за не законною постановою про відкриття виконавчого провадження до Єдиного реєстру боржників порушує право ОСОБА_3, в тому числі і щодо того майна, яке буде набуто пізніше. Таким чином, скаржник вважає, що виконавче провадження, яке відкрите за не законною постановою, повинно бути закінчено шляхом скасування прийнятих рішень.

У судовому засідання представник заявника скаргу підтримала з підстав зазначених в ній, на задоволенні скарги наполягає.

Представник особи, дії якої оскаржуються, адвокат ОСОБА_2 проти скарги заперечував, просив відмовити у задоволенні скарги посилаючись на те, що дії приватного виконавця є законними та обґрунтованими.

Стягувач у судове засідання не зFявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Враховуючи, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд враховуючи відсутність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи вважає можливим розглянути справу за відсутності стягувача.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши скаргу та матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи Державної виконавчої служби, суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обовFязковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23.02.2006 року F 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», від 24.03.1998 року F 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21.04.1999 року F 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04.11.2010 року F 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «IIhan v. Turkey» зазначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду у заяві з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи. Окрім цього, у справі «BeIIet v.France» Суд зазначив, що стаття 6 параграфу один Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд, з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців є однією із засад виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовFязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно зі ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовFязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

З матеріалів справи а скарги вбачається наступне.

31.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження F 58253348 з виконання виконавчого листа F 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року. Але, докази підтверджуючі отримання боржником ОСОБА_3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2019 року в матеріалах справи відсутні. Приватним виконавцем долучено лише рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, в якому зазначено, що лист повернуто за закінченням терміну зберігання.

Окрім того, 31.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4, винесено постанову про арешт майна боржника по виконавчому провадженню F 58253348 від 31.01.2019 року, прийняту на виконання виконавчого листа F 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року. Докази підтверджуючі отримання боржником ОСОБА_3 постанови в матеріалах справи відсутні.

31.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4, винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню F 58253348, прийняту на підставі виконавчого листа F 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року. Докази підтверджуючі отримання боржником ОСОБА_3 постанови в матеріалах справи відсутні.

01.02.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4 винесено постанову про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню F 58253348 від 01.02.2019 року, прийняту на підставі виконавчого листа F 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року. Докази підтверджуючі отримання боржником ОСОБА_3 постанови в матеріалах справи відсутні.

05.032019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4, винесено постанову про розшук майна боржника по виконавчому провадженню F 58253348 прийняту на підставі виконавчого листа F 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року. Докази підтверджуючі отримання боржником ОСОБА_3 постанови в матеріалах справи відсутні.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курFєром, крім постанов про відкриття провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до наданої заявником до матеріалів справи копії відповіді адресного бюро від 23.02.2017 року, що знаходиться матеріалах судової справи F 335/2280/17, адреса реєстрації та місця знаходження ОСОБА_3 зазначена як: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 64-4.

Таким чином, вбачається, що стягувачу достеменно була відома адреса реєстрації та місцезнаходження боржника.

Як вбачається з наданої копії відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним виконавцем на час відкриття виконавчого провадження 31.01.2019 року було здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та отримано інформацію про належність нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1, іншій особі.

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Так, виконавець зобовFязаний вживати передбачені ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані згідно ст. 20 Закону сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій .

Фактично боржник, як сторона виконавчого провадження, був позбавлений права брати участь у виконавчому провадженні, сумлінно користуватися усіма наданими йому правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Як вбачається з постанов від 31.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про стягнення з боржника основної винагороди, від 01.02.2019 року про накладення арешту на кошти боржника, від 05.03.2019 року про розшук майна боржника, вони винесені з приводу виконання виконавчого листа F 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року. Супроводжувальні листи також містять інформацію щодо виконавчого листа F 332/2280/17.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала по справі F332/2280/17 винесена слідчим суддею Заводського районного суду м. Запоріжжя Сінєльнік Р.В., під час розгляду у кримінальному провадженні F0002878 від 15.08.2016 року, внесеного слідчим СВ Заводського ВП Дніпровського ВПГУНП в Запорізькій області клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Дата набрання законної сили: 16.02.2018 року.

Таким чином, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження, інші постанови в рамках виконавчого провадження F58253348 і дії приватного виконавця прийняті та вчинені на виконання виконавчого документа F 332/2280/17, яким є ухвала Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2018 року F 332/2280/17 (провадження F 1-кс/332/19/18) у кримінальному провадженні F 0002878.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що приватним виконавцем до державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження були надіслані та отримані необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну за виконавчим листом F 332/2280/17.

Оскільки виконавчий лист F 332/2280/17 є таким, що не підлягає виконанню, а ухвала Заводського районного суду не стосується боржника, і не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», всі дії приватного виконавця, які вчинялися за вказаним виконавчим документом F 332/2280/17 є незаконними, а вимоги заявника щодо скасування постанов державного виконавця - обґрунтованими.

У постановах від 31.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про стягнення з боржника основної винагороди, від 01.01.2019 року про накладення арешту на кошти боржника, від 05.03.2019 року про розшук майна боржника приватним виконавцем вказано повне найменування стягувача Акціонерне товариство «ОТП Банк» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк»). Резолютивна частина рішення, вказана у постановах, містить повну назву стягувача Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк».

Також, в постанові про відкриття виконавчого провадження назва стягувача зазначена: Акціонерне товариство «ОТП БАНК» (правонаступник ПАТ «ОТП БАНК»).

Тоді, як в резолютивній частині вказана повна назва Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк».

Згідно відкритих даних ЄДР: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відсутнє. Існує Акціонерне товариство «ОТП БАНК», Організаційно-правова форма: Приватне акціонерне товариство; назва юридичної особи: Акціонерне товариство «ОТП БАНК».

У звFязку зі змінами у законодавстві, 15.05.2018 року, АТ «ОТП БАНК» (надалі- Банк) було проведено держреєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, і зареєстровано Статут Банку в новій редакції.

Основні зміни стосуються повноважень Наглядової ради, а також зміни типу акціонерного товариства Банку (з публічного акціонерного товариства змінено на приватне акціонерне товариство), внаслідок чого відбулася зміна і найменування Банку.

Оновлена редакція Статуту розміщена на офіційному сайті Банку у відповідному розділі «Документи щодо діяльності Банку» https://www.otpbank.com.ua/about/informations/documents.php.

Відповідно до п.п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначається повне найменування (для юридичних осіб).

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦК України, повне найменування юридичної особи включає назву та її організаційно-правову форму.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банки в Україні створюються у формі акціонерного товариства або кооперативного банку.

Вимоги щодо найменування банків встановлені в статті 15 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Так, банк має повне і скорочене офіційні найменування українською та іноземними мовами. Найменування банку має містити слово "банк", а також вказівку на організаційно-правову форму банку.

Згідно частин 5, 6 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обовFязковими тією мірою, якою вони були б обовFязковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, імFя чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

В матеріалах виконавчого провадження відсутні підтверджуючи документи про зміну повної назви стягувача, а також постанова приватного виконавця про зміну назви.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частина 2 ст.124 Конституції України визначає, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі F 335/2280/17 від 10.07.2018 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (, 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43) заборгованість за кредитним договором F ML-201/192/2006 від 25.05.2006 року станом на 17.01.2017 року у розмірі 26 834 (двадцять шість тисяч вісімсот тридцять чотири) долари США 56 центів США, у тому числі за тілом кредиту 24 123 (двадцять чотири тисячі сто двадцять три) долари США 52 центів США, за відсотками 2 711 (дві тисячі сімсот одинадцять) доларів США 04 центи США.

На виконання рішення суду судом було видано виконавчі листи. Стягувач, як вбачається з відкритих джерел, змінив повну назву 15.05.2018 року, тобто ще до винесення рішення суду.

Таким чином, виконавчий лист виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 27.08.2018 року не відповідав вимогам п.п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», на що приватний виконавець ОСОБА_6 не звернув увагу під час відкриття виконавчого провадження та прийняв власні рішення і вчинив виконавчі дії з порушенням процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Приватним виконавцем ОСОБА_7 залишено було поза увагою вимоги до виконавчого документа, встановлені пунктом 7 частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме «строк предFявлення рішення до виконання».

Види судових рішень встановлені в статті 258 ЦПК України, це ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Цей перелік є вичерпним. Отже виконавчий лист не є рішенням. Тому, відсутність в ньому строку предFявлення рішення до виконання є підтвердженням невідповідності виконавчого листа вимогам закону.

Заявником ОСОБА_3 до матеріалів справи надано копію ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2019 року у справі F335/2280/17 (провадження 6/335/50/2019) за заявою стягувача про вправлення описки у виконавчих листах F335/2280/17, виданих Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя на виконання рішення суду по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якої ухвалено вважати вірним у виконавчому листі строк предFявлення до виконання до 10.08.2021 року замість 10.11.2018 року.

Приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження не було взято до уваги наявного факту не відповідності виконавчого листа за відсутності строку предFявлення рішення до виконання, невірної повної назви стягувача, що суперечить вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предFявлення, якщо: 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Невиконання державним виконавцем вимог ст.ст. 4, 28 Закону України «Про виконавче провадження» виключило можливість у боржника належним чином використовувати свої права, передбачені ст. 19 цього Закону; виконати обовFязки, покладені постановою державного виконавця та п. 3 ч. 5 ст. 19 зазначеного Закону, та призвело до наслідків, в тому числі у вигляді розшуку майна боржника, арешту зарплатного рахунку та стягнення у повному обсязі заробітної плати, оповіщені всіх служб та органів державної і виконавчої влади стосовно виконавчого провадження в рамках кримінального провадження F 332/2280/2017 відносно заявника цієї скарги.

Частини 1-3 статті 19 Закону України « Про виконавче провадження» містять перелік прав сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобовFязаний за рішенням майнового характеру подати виконавцю протягом пFяти робочих днів з дні відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває у заставі ( іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до п. 5 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 2.04.2012 року F 512/5, зареєстрованої Міністерством юстиції України 02.04.2012 року за F 489/20802, у разі виконання рішення майнового характеру в постанові про відкриття виконавчого провадження виконавець зазначає про обовFязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника за встановленою формою (додатки 1, 2) протягом пFяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження та попереджає його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В даному, конкретному випадку боржник після отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження зобовFязаний був підготувати та надати приватному виконавцю декларацію про доходи та майно, а приватний виконавець, в свою чергу, при вищевикладених обставинах, не мав би підстав для притягнення боржника до відповідальності за несвоєчасне надання декларації.

А отже, не надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, свідчить про недотримання державним виконавцем вимог ч. 1 ст. 28 Закону України, що є підставою для можливого його притягнення до відповідальності, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі з урахуванням фактичних обставин справи є достатньою підставою для скасування рішення державного виконавця, а саме постанови про відкриття виконавчого провадження яка на теперішній час у передбаченому законом порядку оскаржується, та за вищевказаних обставин не відповідає вимогам закону.

Фактично заявник цієї скарги був позбавлений можливості належним чином використати свої права внаслідок вищевказаних порушень приватного виконавця та постанов, прийнятих в рамках цього виконавчого провадження.

Приймаючи 31.01.2019 року рішення про винесення постанови про арешт майна боржника з виконання виконавчого листа F 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року, приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4 порушено процедуру, передбачену Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону, арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону, присутність понятих є обовFязковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, повFязаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

З аналізу ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається можливість арешту всього майна виконавцем лише після його опису, а сам опис майна, відбувається виключно у присутності понятих (ч. 2 ст. 22 Закону). Ця норма є важливою, оскільки в сукупності із ст.ст. 4, 26, 28, 74 Закону, у тому числі звернення стягнення на все майно боржника без його ідентифікації, свідчить про наявні достатні підстави для визнання неправомірним рішення виконавця про накладення арешту на все рухоме майно боржника без його ідентифікації та опису на стадії відкриття виконавчого провадження або після цього, оскільки законом встановлена особлива процедура накладення арешту на майно боржника, яка виконавцем не дотримана.

Обмеження права власності боржника у виконавчому провадженні повинне бути обґрунтованим і не суперечити загальним принципам права, зокрема, щодо реалізації права власності, що закріплені у Конституції України та ЦК України.

У статті 1 Закону імперативно встановлено проведення виконавцем дій на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Отже, накладення під час відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем арешту на все майно боржника без його ідентифікації не відповідає вимогам Закону у діючій редакції.

01.02.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4 винесено постанову про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню F 58253348 з виконання виконавчого листа F 332/2280/17.

Як вбачається з наданої заявником довідки АК «КБ «Приватбанк», приватним виконавцем накладено арешт на картковий рахунок F 535381, що підвFязаний до зарплатного проекту підприємства Широківська сільська рада Запорізького району Запорізької області ().

Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначені умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує пFяти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

В матеріалах виконавчого провадження така постанова відсутня, дане рішення приватним виконавцем не приймалося.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника визначено ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообовFязкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

- у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровFя або смертю особи, у звFязку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

- за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року F 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сімFї.

Частиною пFятою статті 97 Кодексу законів про працю встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Частиною шостою статті 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що приватний виконавець не мав законних підстав для накладення арешту на кошти, призначені для оплати праці боржника, що є підставою для скасування постанови.

05.02.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4 винесено постанову про розшук майна боржника по виконавчому провадженню F 58253348 з виконання виконавчого листа F 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року.

Статтею 14 Закону України «Про виконавче провадження» визначено коло учасників виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій.

ОбовFязки і права виконавців, обовFязковість вимог виконавців передбачена ст.18 вказаного Закону. Виконавець зобовFязаний:

- здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

- розFяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовFязки.

Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії.

Згідно статті 36 вказаного Закону, у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обовFязковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Витрати, повFязані з розшуком боржника, майна боржника та його зберіганням, дитини за виконавчими документами про відібрання дитини, стягуються з боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у разі відсутності рухомого майна за місцем мешкання боржника складається акт, в якому засвідчується, що місце знаходження майна боржника невідоме та виноситься постанова про розшук майна боржника, яка направляється до головного управління поліції у відповідному регіоні.

Порядок взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів встановлено наказом МВС України та Мінюсту України від 30.01.2018 року F 64/261/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.02.2018 року за F 140/31592).

Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, виявилися відсутніми будь F які документи, чи опис відсутності рухомого майна за місцем мешкання боржника.

Отже, постанова про розшук майна боржника в рамках ВП F 58253348 це захід, якому повинні передувати всі інші передбачені законодавством дії щодо виконання рішення суду. Матеріали ВП F 58253348 не містять доказів чи опису відсутності рухомого майна за місцем фактичного мешкання боржника, отже постанова не є вмотивованою та правомірною.

Згідно статті 9 Закону України «Про виконавче провадження», Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобовFязання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Державні органи, органи місцевого самоврядування, нотаріуси, інші субFєкти при здійсненні ними владних управлінських функцій відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, у разі звернення особи за вчиненням певної дії щодо майна, що належить боржнику, який внесений до Єдиного реєстру боржників, зобовFязані не пізніше наступного робочого дня повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про майно, щодо якого звернулася така особа.

Банки у разі відкриття рахунку на імFя фізичної особи, внесеної до Єдиного реєстру боржників, у тому числі через відокремлені підрозділи банку, або закриття рахунку такою особою зобовFязані у день відкриття або закриття рахунку повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

З аналізу норм Закону вбачається, що внесення інформації до Єдиного реєстру боржників повFязано з відкриттям виконавчого провадження на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження. Та у разі її скасування залишення інформації у вказаному Реєстрі не буде відповідатимете вимогам закону.

Нормами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року N 3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Rysovskyy v. Ukraine» Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування".

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовFязків («Lelas v. Croatia»).

Отже, недотримання під час відкриття виконавчого провадження процедур визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року F 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 року F 2832/5), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за F 489/20802, є підставою для визнання нечинними та скасування прийнятих рішень приватного виконавця.

Не дотримання приватним виконавцем процедур, визначених законом, призвело до порушень щодо реалізації права власності заявника скарги, що закріплені у Конституції України та законі.

Щодо вимог визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4 про стягнення з боржника основної винагороди боржника по виконавчому провадженню F 58253348 від 31.01.2019 року, прийняту на підставі виконавчого листа F 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року, зобовFязавши приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4 усунути порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час вжиття подальших дій щодо виконання виконавчого документу, суд зазначає наступне.

Відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02.06.2016 року F1404-VIII «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Імперативною нормою ч. 2 ст. 74 Закону F 1404-УІІІ закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, штрафу, витрат, повFязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, прийнятих у виконавчому провадженні щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Вказані правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 року у справі F 921/16/14-г/15 та у справі F 127/9870/16-ц, а також у постанові від 28.11.2018 року у справі F 2-01575/11 (провадження F 14-425цс18).

Заявник скарги не звернув уваги на те, що такий спір стосовно оскарження постанови приватного виконавця від 31.01.2019 року не підлягає розгляду в межах цієї справи за правилами цивільного судочинства, а тому в цій частині скарги вона задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги.

Згідно статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовFязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. 453 ЦПК України, про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись Конституцією України, Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 260, 451, 448, 449,453ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4, - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізькоїобласті ОСОБА_4 щодо винесення при примусовому виконанні виконавчого листа F 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року.

Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження F 58253348 від 31.01.2019 року, прийняту на підставі виконавчого листа F332/2280/17, виданого 27.08.2018 року.

Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4 про арешт майна боржника по виконавчому провадженню F 58253348 від 31.01.2019 року, прийняту на підставі виконавчого листа F 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року.

Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4 про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню F 58253348 від 01.02.2019 року, прийняту на підставі виконавчого листа F 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року.

Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_4 про розшук майна боржника від 05.03.2019 року по виконавчому провадженню F 58253348 прийняту на підставі виконавчого листа F 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року.

В задоволенні інших вимог скарги ОСОБА_3 F відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пFятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пFятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 03.05.2019 року.

Повний текст ухвали складено 08.05.2019 року.

Суддя В.О. Макаров