КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Сліпченка О.І., Гуля В.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 08.01.1997 року. ОСОБА_2 з відповідачем мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_3 , 1992 року народження, та сина ОСОБА_4 , 2002 року народження. Молодший син ОСОБА_5 важко хворий. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.03.2008 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття. 26.07.2016 року судом збільшено розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4 до 3000,00 грн. щомісячно та стягнуто додаткові витрати на утримання дитини. У жовтні 2018 року дитина перенесла важку операцію за методикою ОСОБА_6 , у зв`язку з чим понесла великі витрати та наступні реабілітації. Згідно з копіями платіжних документів на операцію, чеки на придбання ліків, ортопедичного взуття, квитків на залізничний транспорт, чеків на бензин, подальше лікування в місті Трускавці у клініці ОСОБА_7 сума додаткових витрат складає - 75997,09 грн., яку просить позивач стягнути з відповідача.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 32110 гривень 00 копійок. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивачка просила стягнути витрати, які мали бути належним чином підтверджені. Зазначає, що довідка №54 від 06.10.2018 року, в розумінні ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не є платіжним документом, який би підтверджував ким, кому і коли були сплачені вказані кошти, і чи були вони сплачені взагалі. Крім того, копія рахунку МР000001020 від 12.10.2018 року за лікувальну путівку, також не є платіжним документом, який би підтверджував ким, кому і коли були сплачені вказані кошти, оскільки в самому рахунку зазначено, що оплата здійснюється на підставі платіжного доручення.

ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу, у встановлений судом строк, не подала.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір і задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітній син ОСОБА_9 , який знаходиться на утриманні матері потребує додаткових витрат, які викликані особливими обставинами у зв`язку з його хворобою та інвалідністю. Позивач понесла витрати у розмірі 64220, 00грн., які підтверджені доказами, а тому половина ціх витрат підлягає стягненню на її користь з батька, який проживає окремо в розмірі 32110гривень 00 копійок.

Також, відмовляючи в частині стягнення додаткових витрат в сумі 11777,09грн., суд першої інстанції критично віднісся до доказів, наданих позивачем, про додаткові витрати, понесені на ліки, одяг та на проїзд, оскільки з копій фіскальних чеків, копій проїзних документів не вбачається їх цільове призначення, тобто не можливо встановити, що кошти були витрачені саме в якості додаткових витрат на сина ОСОБА_4 .

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Ці положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, спільно мають дитину ОСОБА_8 , 2002 року народження, якому встановлено діагноз: ДЦП, спастичний тетрапарез, синдром Ангельмана, симптоматична епілепсія.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва №756/4573/16-ц від 26.07.2016 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково, ухвалено збільшити розмір аліментів, які підлягають стягненню за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 березня 2008 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1500 гривень щомісячно до 3000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 37555 (тридцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 67 копійок.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва №756/4573/16-ц від 26.07.2016, яке залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.09.2016, встановлено, що неповнолітньому ОСОБА_10 у зв`язку з хворобою встановлена інвалідність підгрупа «А». Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_10 показані медична реабілітація (профілактичні заходи, санаторно-курортне лікування, медичне спостереження), психолого-педагогічна реабілітація, фізична реабілітація, соціальна та побутова реабілітація, необхідні спеціальні засоби для самообслуговування, догляду, освіти, протезні вироби (ортопедичне взуття).

Відповідно до довідки Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості від 26.02.2019 відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітний у центрі з 19.02.2019 (а.с. 28).

Відповідо довідомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 07.02.2019 відносно ОСОБА_1 відсутня інформація про доходи (а.с. 29).

ОСОБА_1 має двох дітей від іншого шлюбу: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 30) та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 31).

Встановлено, що позивачем на лікування сина ОСОБА_8 2002 року народження, у 2018 році понесені наступні витрати, пов`язані з хворобою та інвалідністю дитини, а саме: лікувальна путівка з 10 грудня 2018 року по 21 грудня 2018 року в м. Трускавець, ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкіна», вартістю 39220,00 грн., медична послуга за методикою поетапної фібротомії, розробленої д.м.н., проф. ОСОБА_13, вартістю 25000,00 грн. Такі витрати позивача підтверджені належними доказами: рахунком МР000001020 від 12.10.2018, виданим ТОВ «Міжнародна реабілітаційна клініка Козявкін» та довідкою, виданою Лікувально-діагностичним центром ДП «Сілмед», про надання медичної послуги (а.с. 4, 6).

Ураховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції вірно визначив загальний розмір додаткових витрат в сумі 64220,00грн., оскільки батьки дитини несуть рівний обов`язок по утриманню дитини, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина зазначених додаткових витрат.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що витрати, які просить стягнути позивач є додатковими, оскільки викликані особливими обставинами - хворобою дитини та такими, що відповідають індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда.

Доводи апеляційної скарги про те, що довідка №54 від 06.10.2018 року та копія рахунку МР000001020 від 12.10.2018 року за лікувальну путівку в розумінні ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не є платіжним документом, який би підтверджував ким, кому і коли були сплачені вказані кошти, і чи були вони сплачені взагалі, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вважає надані позивачем докази, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтверджують понесені витрати на суму 64220,00 гривень. Крім того, положення ст. 185 СК України не визначають обов`язковою умовою стягнення - фактично понесені додаткові витрати. Також, законодавець визначає можливість стягнення додаткових витрат наперед.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 185 СК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено «19» листопада 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіО.І. Сліпченко В.В. Гуль