Справа №463/581/16-ц
Провадження №2/463/60/19
УХВАЛА

судового засідання

27 листопада 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача Гнатишака О.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 Д ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;

позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»), треті особи Національний Банк України, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тертична Елеонора Віталіївна про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним договору іпотеки, виключення запису про іпотеку та заборону відчуження -

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» (зараз АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № LVHAGK00000012 від 27 грудня 2007 року в розмірі 121016,53 доларів США в перерахунку до гривневого еквіваленту.

Відповідач ОСОБА_1 пред`явила позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору № LVHAGK00000012 від 27 грудня 2007 року, укладеного між сторонами, визнання недійсним договору іпотеки квартири від 27.12.2007 року, виключення з Реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 01.11.2016 року вказані позови об`єднано в одне провадження.

Повноважний представник відповідача подав до суду клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи, проведення якої просить доручити експертам Львівського НДІ судових експертиз. Мотивує тим, що всупереч умовам договору з відповідачем не було укладено графіку погашення заборгованості, а усі офіційні обрахунки відображені в самому договорі, з яких неможливо встановити реальної відсоткової ставки та реального абсолютного значення подорожчання кредиту. В свою чергу, ОСОБА_1 протягом 2008р. щомісяця сплачувала кредит у розмірі 1000 доларів США, а у грудні 2008р. здійснила платіж в розмірі 1500 доларів США, однак згідно розрахунку заборгованості, 26.12.2008р. банком було нараховано «загальний залишок заборгованості за процентами» в розмірі 642,61 долар, 26.12.2008р. банком було на 499,46 доларів США збільшено показник «залишку поточної заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту)» та 29.12.2008р. «загальний залишок заборгованості за процентами» становив 83,35 доларів США. Вказане в сукупності свідчить про те, що при укладенні договору позивач ввів в оману відповідача щодо ціни та загальної вартості кредиту, і тому просить призначити у даній справі судово-економічну експертизу з постановлення на вирішення питань, зазначених у клопотанні. Також звертає увагу що до розрахунку заборгованості банк включив комісію, що суперечить чинному законодавству.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку представника позивача, який вважає дане клопотання безпідставним та необґрунтованим, суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України, одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України)

За змістом частини першої ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною другою статті 44 ЦПК України визначений перелік дій сторони, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, зокрема, вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

В розумінні зазначених норм закону, під зловживанням правом слід розуміти особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у процесуально шкідливих вчинках учасника справи, у використанні ним недозволених конкретних форм у межах дозволеного процесуальним законом типу поведінки, що суперечить завданням цивільного судочинства та цільовому призначенню права.

Аналогічної позиції щодо сутнісного розуміння поняття зловживання правом дотримується ЄСПЛ, який у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Крім того, за правилами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, суд, згідно п. 4 ч. 5 цієї статті, зберігаючи об`єктивність і неупередженість лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, саме сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи, і саме остання несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, тоді як суд лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

У відповідності до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» вказано, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, поданих доказів, обставини, які підлягають доказуванню можливо встановити без залучення спеціальних знань та призначення експертизи, враховуючи інші засоби доказування, а також умови кредитного договору, в тому числі про порядок нарахування процентів та сплати щомісячних платежів.

Більше того, виходячи зі змісту поставлених у клопотанні питань, експертне дослідження, яке на думку сторони відповідача має значення для правильного вирішення справи, відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України можливо провести в тому числі на замовлення учасника справи, оскільки дослідженню підлягають не матеріали цивільної справи, а сам кредитний договір та додатки до нього і відповідач як до пред`явлення позову, так і після його пред`явлення не був обмежений в праві замовити проведення такого дослідження, а заявляючи відповідне клопотання перед судом і не вказуючи на причини неможливості провести таке дослідження самостійно по суті перекладає обов`язок збирання доказів на суд, що суперечить принципу змагальності та крім цього, свідчить про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, яке спрямоване на затягування розгляду справи.

Таким чином, суд не вбачає правових підстав для призначення у справі судово-економічної експертизи, а відтак в задоволенні клопотання відмовляє.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 44, 102, 103, 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судово-економічної експертизи у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;

позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»), треті особи Національний Банк України, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тертична Елеонора Віталіївна про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним договору іпотеки, виключення запису про іпотеку та заборону відчуження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя: Леньо С. І.