Ухвала

Іменем України

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 234/15366/17

провадження № 61-19852ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» про поновлення на роботі та виплату середньої зарплати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління»

(далі - КП «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління») про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ № 73 від 14 вересня 2017 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на роботі в якості маневрового водія трамвая КП «Краматорське трамвайно - тролейбусне управління».

Стягнуто з КП «Краматорське трамвайно - тролейбусне управління» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 83 882,04 грн та заробітну плату за місяць в розмірі 4 136,37 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою КП «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01 липня 2019 року зупинено, суд звернувся до Профспілкового комітету КП «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» із запитом на розгляд питання про надання згоди або відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади маневрового водія трамвайного господарства на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у порядку, визначеному статтею 43 КЗпП України та статтею 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

04 листопада 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Донецького апеляційного суду

від 30 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд невірно застосував частину дев`яту статті 43 КЗпП України та пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», оскільки матеріали справи № 234/15366/17 містять докази, які свідчать про звернення належної посадової особи до профспілкового комітету про надання згоди на звільнення

ОСОБА_1

Вважала, що оскаржувану ухвалу апеляційний суд виніс на підставі доказів, які не подавалися в суді першої інстанції, а отже є недопустимими.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених зокрема пунктом 1 статті 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно із частиною дев`ятою статті 43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Пленумом Верховного Суду України у пункті 15 Постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що суд, встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Постановляючи оскаржену ухвалу від 30 жовтня 2019 року, апеляційний суд послався на те, що профспілковим комітетом не було додержано процедури звільнення ОСОБА_1 згідно вимог чинного законодавства, а тому необхідно звернутись до профспілкового комітету КП «Краматорське трамвайно-тролейбусне управління» для розгляду питання щодо надання або ненадання згоди на звільнення ОСОБА_1 у присутності останньої.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Таким чином ухвала апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року в частині звернення до профспілкового комітету із запитом на розгляд питання про надання згоди або відмову в наданні згоди на звільнення

ОСОБА_1 оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Прийнявши рішення про необхідність звернення до профспілкового органу щодо надання згоди або відмови в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , апеляційний суд, обґрунтовано пославшись на положення статті 43 КЗпП України, зупинив провадження у справі на час виконання відповідного запиту.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не вбачається неправильного застосування апеляційним судом норм процесуального права при вирішенні питання про зупинення провадження у справі.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою.

Згідно із частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки у відкритті касаційного провадження відмовлено, не підлягає задоволенню клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання ухвали Донецького апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 234/15366/17.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта