ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року м. Чернівці

справа № 726/77/16

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Чернівецька міська рада,

третя особа: Перша Чернівецька державна нотаріальна контора,

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2016 року, ухваленого під головуванням судді Мілінчук С.В., -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради, в якому з урахуванням уточнень просив визнати за ним право власності на спадкове майно у вигляді будинковолодіння, яке складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 65, 10 кв. м, у тому числі житловою - 45, 70 кв. м, допоміжною площею - 19, 40 кв. м, літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г», огорожі № 1, 2, що знаходяться по АДРЕСА_1, яке залишилося після смерті заповідача ОСОБА_4

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що він є спадкоємцем усього майна, що належало ОСОБА_4 на день смерті останнього згідно із заповітом, складеним 29 червня 2012 року на його користь. Спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На письмове звернення позивача про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ним не були надані документи, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. За відсутності можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину позивач просив визнати за ним право власності на спадкове майно, належне на день смерті ОСОБА_4 .

Провадження №22-ц/822/464/19 Категорія 39

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 18 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно у вигляді будинковолодіння по АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок літ. «А», загальною площею 65, 10 кв. м, у тому числі житловою - 45, 70 кв. м, допоміжною площею - 19, 40 кв. м, літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г», огорожі № 1, 2, яке залишилось після смерті заповідача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтуванні апеляційної скарги посилається на те, що приймаючи рішення по суті, суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК України не виніс ухвали про залучення або відмову у залученні апелянта, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Вказує, що оскаржуваним рішенням суду порушено права ОСОБА_2 , оскільки вирішено питання щодо її прав та обов'язків.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах їх обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга законність рішення суду першої інстанції не спростовує.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлювалися нормами ст.213 ЦПК України (в редакції 2004 року) і воно в повній мірі їм відповідає.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що будівництво будинку проводилось до 1992 року, тому не може визнаватись самочинним будівництвом. В листі Держархбудінспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 зазначено, що 05 серпня 1992 року вперше у законодавстві встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. До цього часу у законодавстві не передбачалася процедура введення житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Суд дійшов висновку, що оскільки позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , належним чином прийняв спадщину (право власності на будинковолодіння, як встановлено судом, належало ОСОБА_4 , то позивач має правові підстави володіти, користуватись та розпоряджатись своїм спадковим майном, на яке просить визнати право власності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

З таким висновком суду погоджується і колегія судді виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За правилом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 20 травня 1980 року № 340/10 ОСОБА_5 як особі, постраждалій від стихійного лиха, виділено земельну ділянку розміром 0,06 га для індивідуального будівництва по АДРЕСА_2 (а.с.8).

Згідно із довідкою Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації (далі - ЧКОБТІ) від 24 грудня 2015 року № 3454 та технічного паспорта на будинковолодіння на АДРЕСА_1 , станом на 1989 рік на земельній ділянці за зазначеною адресою побудовано житловий будинок літ. А, загальною площею 65, 10 кв. м, у тому числі житловою - 45, 70 кв. м , допоміжною - 19, 40 кв. м, літня кухня літ. «Б», площею 27, 10 кв. м, сарай літ. «В», площею 5, 90 кв. м, вбиральня літ. «Г», площею 3, 0 кв. м, огорожа № 1, 2 (а.с.16).

Відповідно до копії свідоцтва на російській мові про смерть серії НОМЕР_1 від 07 грудня 1988 року прізвище покійної зазначено ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).

Згідно довідки ПП «Садгора-Сервіс» №855 від 05.02.2015 року ОСОБА_4 був зареєстрований і проживав по АДРЕСА_1 з 29.07.1980 року, а з 12.03.2010 року перереєструвався по АДРЕСА_1 у зв'язку із зміною та перейменуванням поштової адреси (а.с.71).

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 20 квітня 2012 року у справі № 2-о-10/2012 встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в збудованій будівлі за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Що стосується переходу спірного майна від ОСОБА_5 до наступного спадкодавця ОСОБА_4 , колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом чи за заповітом.

В силу ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року визначено, що для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , крім того, факт проживання ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 сторонами визнається та не спростовується, що виключає необхідність доведення причин відмінності прізвища у правовстановлюючих документах між виділеною 20.05.1980 році земельною ділянкою та свідоцтвом про смерть особи, якій вона виділялася.

ОСОБА_4 29 червня 2012 року склав заповіт, яким розпорядився на випадок смерті усім своїм майном, яке заповів ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_4 до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся ОСОБА_1 та отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ним не були надані документи, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, а тому і існувала необхідність для звернення до суду з позовом.

Що стосується відмінності адреси житлового будинку, на який позивач просить визнати за ним право власності, та адреси земельної ділянки, яка виділялась ОСОБА_5 для будівництва, то суд апеляційної інстанції зазначає, що Чернівецькою міською радою неодноразово приймалися рішення про перейменування назв площ, вулиць, провулків, завулків і проїздів у місті Чернівцях, останнім з яких від 26.02.2016 року №132 було перейменовано АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 , що є тією ж самою адресою, без зміни нумерації будинковолодіння.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зверталася до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 як спадкоємцем 4-ї черги, однак в матеріалах справи будь-яких доказів на доведення юридичних фактів проживання однією сім'єю зі спадкодавцем понад п'ять років апелянт не надала, а також доказів звернення до суду та встановлення судом з цього приводу будь-яких фактів матеріалів справи не містять.

Згідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, А.І. Владичан/