Провадження № 2/344/1936/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Стефанець Г.Я.,

за участю позивача ОСОБА_2, представника Позивача ОСОБА_3, представника Відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання нікчемною заяви та рішень, зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2(надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_5 (надалі - «Відповідач»), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати заяву ОСОБА_5 від 03.05.2018 року до Тисменицького РВ ДВС ГТУ юстиції в Івано-Франківській області та всі прийняті на її підставі рішення нікчемними; змінити розмір аліментів, визначений рішенням суду, шляхом їх зменшення у зв'язку зі зміною сімейного стану, а саме: скасування з 20 липня 2018 року усиновлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на даний час змінилися обставини, та, зокрема, сімейне становище Позивача (у зв'язку зі скасування усиновлення ним неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2), а тому розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення суду, підлягає зменшення.

Зокрема, як зазначено Позивачем в позовній заяві, станом на даний час він не працевлаштований, доходів не має.

Крім того, Позивач покликається на порушення державним виконавцем, на примусовому виконанні якого перебуває виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів на підставі рішення Тисменицького районного суду від 31 березня 2018 року, вимог чинного законодавства України при здійсненні розрахунку заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів.

В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Крім того, Позивач зазначив про те, що фактично заявлені ним позовні вимоги про зменшення розміру аліментів стосуються припинення стягнення з нього в повному обсязі (в сумі 650,00 грн.) аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, усиновлення якого скасоване судовим рішенням.

Представником Відповідача направлено на адресу суду заяву, в якому вона не заперечила проти позовних вимог та просила викласти резолютивну частину рішення суду в запропонованій Відповідачем редакції.

В судовому засіданні представник Відповідача підтримала визнання позову в частині позовних вимог про зменшення розміру аліментів, а в частині позовної вимоги про визнання заяви та всіх прийнятих на її підставі рішень нікчемними - заперечила проти такої вимоги, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Проаналізувавши викладені в письмових заявах пояснення Позивача та Відповідача, заслухавши пояснення їх представників в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 25 грудня 2007 року по 16.03.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилася донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.09.2010 року, яким було надано згоду на усиновлення, ОСОБА_2 усиновив ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. На підставі зазначеного судового рішення було змінено прізвище та по-батькові дитини на «ОСОБА_6» та «ОСОБА_6» відповідно.

Згідно з Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі №352/438/15-ц від 31 березня 2015 року, яке набрало законної сили 11.04.2015 року,вирішено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця селища Кисил-СирВилюйського району Якутської АР Російської Федерації та жителя с. Рибне Тисменицького району Івано-Франківської області, непрацюючого на користь ОСОБА_5, жительки АДРЕСА_1 на утримання неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_6-ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_7-ІНФОРМАЦІЯ_3 народження аліменти в розмірі 650 (шістсот п'ятдесят) грн. щомісячно на кожну дитину.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/2570/17 від 20 липня 2018 року, яке набрало законної сили 27.08.2018 року, скасовано усиновлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на зміну свого сімейного стану у зв'язку із скасуванням усиновлення щодо неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Частиною 3 статті 80 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено можливість суду, зокрема, зменшити визначений за рішенням суду розмір аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

При цьому, як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Так, як вже було зазначено, в судовому засіданні Позивач пояснив суду, що заявлені ним позовні вимоги про зменшення розміру аліментів ним пред'явлено в частині припинення сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, якого було усиновлено Позивачем, але в подальшому таке усиновлення скасоване згідно рішення суду.

Так, відповідно до частин 3-5 статті 232 СК України з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням.

Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини.

Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, закріплений сімейним законодавством обов'язок батьків утримувати дитину поширюється і на усиновлювача дитини в разі її усиновлення.

Правові наслідки скасування усиновлення врегульовано статтею 239 СК України.

У разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов'язки, що виникли у зв'язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами.

У разі скасування усиновлення відновлюються права та обов'язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням.

У разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування.

У разі скасування усиновлення з підстави, зазначеної у пункті 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, якщо дитина не передається батькам, за нею зберігається право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала після усиновлення.

У разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по батькові, які вона одержала у зв'язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім'я, по батькові, які вона мала до усиновлення.

У разі скасування усиновлення з підстави, зазначеної у пункті 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, якщо дитина не передається батькам, суд може постановити рішення про стягнення аліментів на дитину з особи, яка була її усиновлювачем, за умови, що останній може надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи зазначене, та, зокрема, вимоги частини 1 статті 239 СК України, в разі скасування усиновлення у встановленому законом порядку за загальним правилом припиняється обов'язок усиновлювача, визначений частиною 1 статті 180 СК України щодо утримання дитини.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відтак, враховуючи вищевикладене, зважаючи на факт скасування у встановленому законом порядку усиновлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно з Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/2570/17 від 20 липня 2018 року, яке набрало законної сили 27.08.2018 року), Суд приходить до висновку про те, що позовна вимога про зменшення розміру аліментів шляхом припинення їх виплати на утримання ОСОБА_6, щодо якого скасовано усиновлення, є обґрунтованою, а обраний спосіб захисту права Позивача не суперечить вимогам сімейного законодавства та статті 16 Цивільного кодексу України.

Щодо викладеній в уточненій позовній заяві вимоги Позивача про визнання заяви ОСОБА_5 від 03.05.2018 року до Тисменицького РВ ДВС ГТУ юстиції в Івано-Франківській області та всіх прийнятих на її підставі рішень нікчемними, - Суд звертає увагу на наступне.

Як випливає зі змісту матеріалів справи, 04 травня 2018 року ОСОБА_5 зверталась до старшого державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Фрич Н.В. із заявою в рамках виконавчого провадження ВП №47584443 з примусового виконання виконавчого листа №352/438/1-ц, виданого 01.04.2015 року Тисменицьким районним судом, з проханням здійснити перерахунок аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Тисменицького районного суду від 31.03.2015 року у справі №344/438/15-ц (а.с.22).

Крім того, Позивачем надано до матеріалів справи здійснений державним виконавцем Розрахунок зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №352/438/1-ц, виданого 01.04.2015 року Тисменицьким районним судом (а.с.21), який, на його думку, є неправомірним та здійснений державним виконавцем із порушенням вимог закону.

Вказану заяву ОСОБА_5 та прийняті на її підставі рішення державного виконавця Позивач вважає нікчемними.

В контексті зазначеного Суд звертає увагу на те, що Розділом VII (статті 447-453) Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») врегульовано порядок судового контролю за виконанням судових рішень.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 448 ЦК України).

Як встановлено судом з матеріалів справи та підтверджується поясненнями представників сторін в судовому засіданні, на виконанні старшого державного виконавця Тисменицького районного відділу ДВС перебуває виконавче провадження ВП №47584443 з приводу виконання виконавчого листа №352/438/1-ц, виданого 01.04.2015 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області.

Сторонами в даному виконавчому провадженні є ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Відтак, згідно положень РозділуVII ЦПК України якщо сторони вказаного виконавчого провадження вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, вони мають право звернутися із скаргою до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За таких обставин, вимога Позивача про визнання заяви ОСОБА_5 від 03.05.2018 року до Тисменицького РВ ДВС ГТУ юстиції в Івано-Франківській області та всіх прийнятих на її підставі рішень нікчемними є необґрунтованою та безпідставною в рамках даної цивільної справи, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192, 200, 232, 239 Сімейного кодексу України,п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 280-282, 354-355, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання нікчемною заяви та рішень, зміну розміру аліментів - задовольнити частково.

Припинити стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_5, аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 650,00 грн. щомісячно згідно Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2015 року у справі №352/438/15-ц.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.02.2019 року.

Суддя Домбровська Г.В.