Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 644/10177/16-ц

провадження № 61-2597св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2018 року у складі судді Саркісян О. А. та постанову Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Колтунової А. І., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні і визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що вони та ОСОБА_5 були співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

26 листопада 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мангушевою О. С. на підставі акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, затвердженого Орджонікідзевським відділом Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, видано свідоцтво, зареєстроване у реєстрі за № 1315, про те, що ОСОБА_4 належить на праві власності майно, що складається з 1/4 частини вказаної квартири, оскільки майно не реалізовано (торги не відбулися) і стягувач ОСОБА_4 виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_5

Таким чином, вони є власниками 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , інші 1/4 частини цієї квартири належать на праві власності ОСОБА_4

Вказували, що вони та ОСОБА_4 не є членами однієї родини, мають вкрай неприязні стосунки, частка останнього у спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, ОСОБА_4 у спірній квартирі не зареєстрований і не проживає, тому на підставі статті 365 ЦК України ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15 травня 2018 року, просили суд припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , виплативши ОСОБА_4 грошову компенсацію за належну йому частку у спільному майні у розмірі 103 752,50 грн, яка внесена на депозитний рахунок суду, та визнати за ними право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Виплачено ОСОБА_4 з депозитного рахунку суду грошову компенсацію за 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 у розмірі 103 742,50 грн, внесену ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 691,62 грн та судові витрати, пов'язані з проведенням експертизи, у розмірі 4 952,00 грн, всього 5 643,62 грн, тобто по 1 881,21 грн кожному.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що частка відповідача у спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування спірною квартирою неможливе, відповідач у цій квартирі не проживає, має у користуванні інше житло, що відповідно до статті 365 ЦК України є підставою для припинення права відповідача на частку у спільному майні з виплатою йому грошової вартості цієї частки, яка попередньо була внесена позивачами на депозитний рахунок суду, і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім'ї.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивна тим, що спільне майно сторін, а саме квартира АДРЕСА_1 , є неподільною річчю, тому технічно неможливо виділити належну відповідачу частку з цього майна, частка є незначною, спільне володіння і користування майном є неможливим, тому встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість припинення права відповідача на частку у спільному майні. При цьому судом установлено, що таке припинення не завдає істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім'ї, оскільки у спірній квартирі він не проживає та має інше житло.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що він має намір продати належну йому на праві власності частину у спірній квартирі, що підтверджується попереднім договором купівлі-продажу від 27 лютого 2018 року, за ціною значно вищою, ніж грошова компенсація, визначена судом, а саме за 178 230,00 грн. При цьому, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , встановлена висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 11 грудня 2017 року № 9531 у розмірі 414 970,00 грн, не свідчить, що вказану квартиру може бути продано за вищою ціною. Також суди не врахували, що іншого майна, окрім 1/4 частини спірної квартири, він у власності не має, тому припинення його права на цю частку завдасть йому істотної шкоди, що виключає можливість задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі статті 365 ЦК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 подали відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, належним чином дослідивши докази і вірно застосувавши норми права, правильно виходив із того, що частка ОСОБА_4 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, тому є підстави для припинення права ОСОБА_4 на 1/4 частини у АДРЕСА_1 .

Суди обґрунтовано вважали, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки частка в указаній квартирі була набута у процесі примусового виконання рішення суду про задоволення вимог ОСОБА_4 про стягнення боргу з ОСОБА_5 , оскільки іншого майна у боржника не було, покупців на цю частку квартири, що належала ОСОБА_5 , у ході виконання судового рішення не було (а. с. 84, т. 1). Крім того, з 1995 року відповідач зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 і має право користування цією трикімнатною квартирою, загальною площею 75,7 кв. м, житловою площею 45,9 кв. м (а. с. 83, 84, 114, 115, т. 1). Також судом установлено, що відповідач має намір продати належну йому частку у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується попереднім договором купівлі-продажу від 27 лютого 2018 року (а. с. 198, т. 1).

Згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 11 грудня 2017 року № 9531 ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на грудень 2017 року складає 414 970,00 грн. Отже, вартість 1/4 частини цієї квартири становить 103 742,50 грн, які попередньо були внесені позивачами на депозитний рахунок суду.

Доводи касаційної скарги, що припинення права на частку у спільному майні завдає шкоди його інтересам, оскільки іншого майна у власності він немає, на правильність висновків судів не впливає, так як відповідач не заперечує, що має намір відчужити належну йому на праві власності частку у спірній квартирі. Крім того, судом установлено, що відповідач має інше житло, а спірною квартирою не користувався, у ній не проживає.

Також безпідставними є твердження про те, що визначений судом розмір грошової компенсації вартості його частки у спільному майні є меншим від ринкової вартості цього майна, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам частини шостої статті 81 ЦПК України. При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації, суд керувався висновком судової оціночно-будівельної експертизи.Згідно з частиною третьою статті 2 ЦПК України основним принципом цивільного судочинства, зокрема, є змагальність сторін. Разом з тим, у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України відповідач вказаних обставин щодо ринкової вартості спірної квартири не спростував.

Крім того, судом установлено, що право власності на частку у квартирі АДРЕСА_1 відповідач набув у 2015 році, у процесі примусового виконання рішення суду про задоволення вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, оскільки іншого майна у боржника не було, покупців на цю частку квартири, що належала ОСОБА_5 , у ході виконання судового рішення не було, при цьому сторонами не заперечується, що спільне володіння і користування цим майном неможливе, тому з 2015 році сторони мали можливість у позасудовому порядку вирішити існуючи спір, а відповідач відчужити належну йому частку у майні будь-якій особі за ціною, яку він вважав належною. З урахуванням вказаного, вартість частки відповідача, визначена у попередньому договорі купівлі-продажу, укладеному після пред'явлення цього позову, на правильність вирішення судами цієї справи не впливає, оскільки позивачі звернулися до суду із цим позовом з метою вирішення спору, який виник між сторонами, тому суд на виконання вимог статті 2 ЦПК України розглянув справу та ухвалив законне і справедливе рішення, врахувавши при цьому інтереси як позивачів, так і відповідача. Разом з тим, скасування судових рішень і ухвалення нового рішення про відмову в позові, як про це просить відповідач у касаційній скарзі, залишити спір, який існує між сторонами, невирішеним.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк