Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 212/7747/16-ц

провадження № 61-11376св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач – ОСОБА_2 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року у складі судді Зіміна М. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання.

Позовну заяву мотивовано тим, що його батько ОСОБА_3 тривалий час працював у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» у шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання та висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 02 червня 2004 року йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35 %, який при наступному переогляді збільшено до 40 %. Висновком МСЕК від 01 березня 2016 року ОСОБА_3 встановлено 85 % втрати професійної працездатності. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим ОСОБА_3 професійним захворюванням заподіяно моральну шкоду.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на його користь 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2 80 000 грн на відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що смертю батька позивача, яка була спричинена незабезпеченням відповідачем ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» безпечних та нешкідливих умов праці, ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню на підставі частини другої статті 1168 ЦК України.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскільки ОСОБА_3 отримав професійні захворювання під час роботи, зокрема, на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», смерть ОСОБА_3 пов'язана із встановленими йому за життя професійними захворюваннями, то наявні підстави для покладення на відповідача обов'язку з відшкодування сину померлого завданої йому моральної шкоди. Колегія суддів погодилася із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами).

Короткий зміст касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки тому, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є належним відповідачем у справі, оскільки професійне захворювання виникло у батька позивача під час роботи на шахті імені Орджонікідзе, правонаступником якої є Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»). Крім того, відшкодування моральної шкоди позивачу повинно здійснюватись Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання, призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_3 - батько позивача ОСОБА_2 , з 25 червня 1984 року до 01 січня 1999 року працював на шахті ім. Орджонікідзе Рудоуправління ім. Леніна Виробничого об'єднання «Кривбасруда» підземним дробильником четвертого розряду (а.с. 7-8).

З 01 січня 1999 року ОСОБА_3 переведений пошахті ім. Орджонікідзе ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» дільниці № 3 підземним дробильником четвертого розряду.

02 квітня 2012 року ОСОБА_3 звільнено з роботи ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» за переведенням у Товариство з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест».

З 03 квітня 2012 року по 03 червня 2015 року ОСОБА_3 працював слюсарем-ремонтником служби механіка цеху технічного енергозабезпечення у ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с. 9).

У 2004 році у ОСОБА_3 виявлено професійне захворювання, у зв'язку з чим висновком МСЕК від 02 червня 2004 року йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35 %, який при наступному переогляді збільшено до 40 % (а.с 13,14).

У 2006 році у ОСОБА_3 виявлено професійне захворювання, у зв'язку з чим висновком МСЕК від 26 березня 2007 року йому первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 30 % та повторно підтверджено ступінь втрати професійної працездатності 35 %, а всього 65 % з 07 лютого 2007 року безстроково (а.с 13,14).

Висновком МСЕК від 01 березня 2016 року ОСОБА_3 встановлено 85 % втрати професійної працездатності.

10 березня 2004 року у ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» проводилось розслідування випадку хронічних професійних захворювань у ОСОБА_3 З копії акта від 10 березня 2004 року № 3 розслідування професійного захворювання встановлено такі захворювання: пиловий бронхіт І ст.; емфізема легень І-ІІ ст.; ДН І-ІІ ст.; нейросенсорна приглухуватість справа І ст. (з легким зниженням слуху), зліва ІІ ст. (з помірним зниженням слуху) (а.с. 10).

12 грудня 2006 року у ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» проведено розслідування причин виникнення у ОСОБА_3 професійного захворювання дв. плечолопатковий періартроз ПФ ІІ ст., деф. артроз ліктьових колінних ПФ ІІ ст суглобів, стійкий больовий синдром, та складено акт за формою П-4 (а.с. 11).

Згідно з пунктом 19 цього акта особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, зазначено керівництво шахти ім. Орджонікідзе ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», шахти ім. Орджонікідзе, дробильної фабрики, ЦТЕЗ ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»; встановлено порушення під час роботи ОСОБА_3 вимог статті 153 Кодексу законів про працю України, статті 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер (а.с. 15).

Висновком експерта комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» від 16 травня 2016 року № 861 за фактом смерті ОСОБА_3 , встановлено, що смерть ОСОБА_3 настала від хронічного обструктивного захворювання легень, яке протікало з явищами легеневого серця, пилового пневмофіброзу, хронічного обструктивного бронхіту та ускладнилося хронічною легенево-серцевою недостатністю, що і стало безпосередньою причиною смерті (а.с. 49-51).

Висновком Дніпропетровського обласного центру медико-соціальної експертизи від 16 вересня 2016 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_3 з набутим за життя професійним захворюванням (а.с. 17).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 1998 року № 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу , гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського «Сірка» та Стебницького «Полімінерал» Львівської області», пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 Державне виробниче об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (далі - ДВО «Кривбасруда») було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого Державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату» від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».

Згідно з пунктом 3 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» є правонаступником реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Відповідно до спільного наказу Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19 лютого 2001 року № 66/245 «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» та пункту 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» шляхом реорганізації було перетворено у ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

На підставі договору оренди від 30 грудня 1998 року, укладеного між генеральним директором ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та генеральним директором ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», шахта ім. Орджонікідзе була передана в строкове платне користування орендарю (а.с. 34, 35).

Згідно з договором купівлі-продажу від 09 листопада 2001 року ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» передало у власність ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» майно цілісного майнового комплексу шахти ім. Орджонікідзе (а.с. 36).

За пунктами 1.1-1.3 цього договору здійснено передачу у власність обладнання, інвентаря та іншого майна на суму 2 366 054 грн.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У частині першій статті 37 ЦК УРСР було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

За статтею 466 ЦК УРСР в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів (стаття 465 цього Кодексу), належних з неї у зв'язку з заподіянням каліцтва або іншого ушкодження здоров'я чи заподіянням смерті, покладається на правонаступників юридичної особи.

При ліквідації юридичної особи без правонаступника належні потерпілому або особам, зазначеним у частині другій статті 456 цього Кодексу, платежі повинні бути капіталізовані за правилами державного страхування і внесені його органам для виплати їх у розмірі і строки, зазначені у відповідному рішенні про відшкодування шкоди.

У разі ліквідації юридичної особи позови про відшкодування шкоди, заподіяної ліквідованою юридичною особою, зв'язані з ушкодженням здоров'я чи смертю громадянина, пред'являються до вищої організації або до організації, зазначеної в рішенні про ліквідацію юридичної особи.

Вимога про збільшення або зменшення розміру одержуваного потерпілим відшкодування шкоди на підставах, передбачених у статтях 463 і 464 цього Кодексу, пред'являється до правонаступника або відповідно до організацій, зазначених у частині третій цієї статті, або відповідно правонаступника юридичної особи чи організації, зазначених в частині третій цієї статті, які провадять відшкодування за заподіяну шкоду.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об'єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу.

Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов'язань та укладених договорів з іншими підприємствами.

Згідно із частинами першою та шостою статті 34 цього Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов'язки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1. та 4.1. Положення про порядок поділу підприємств і об'єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 (далі - Положення; втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об'єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об'єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об'єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об'єднань.

Тобто розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов'язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

У пункті 32 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що при ліквідації, банкрутстві або реорганізації (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства відшкодування шкоди, компенсація всіх видів витрат провадиться правонаступником.

Якщо права й обов'язки ліквідованого підприємства не переходять до правонаступника, суми, що підлягають відшкодуванню, капіталізуються і перераховуються органам державного соціального страхування для виплати їх у розмірі і в терміни, зазначені у відповідному рішенні про відшкодування шкоди.

У разі ліквідації або банкрутства підприємства без правонаступника ліквідаційна комісія надсилає офіційне повідомлення про це до місцевого органу державного соціального страхування.

Якщо при ліквідації підприємства капіталізація платежів у відшкодування шкоди не проведена, регресна вимога подається органам державного соціального страхування.

У цій справі суди першої та апеляційної інстанції, ухвалюючи судові рішення про стягнення моральної шкоди з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», дійшли помилкового висновку про те, що відповідач є правонаступником ДВО «Кривбасруда», та про відсутність належних та допустимих доказів того, що ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» є правонаступником прав та обов'язків шахти імені Орджонікідзе ДВО «Кривбасруда».

Правовий висновок про те, що ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» є правонаступником прав та обов'язків шахти імені Орджонікідзе ДВО «Кривбасруда» викладено у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 215/ 3136/17 (провадження № 61-815св17).

Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що з 01 січня 1999 року ОСОБА_3 працював на шахті імені Орджонікідзе ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 9).

Таким чином, з огляду на те, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не є правонаступником всіх прав та обов'язків шахти імені Орджонікідзе, Верховний Суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк