ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року м. Чернівці

Справа № 718/2213/19

Провадження №22-ц/822/1105/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.

секретар - Тодоряк Г.Д.

за участю - позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, головуючий у І-й інстанції - Олексюк Т.І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

25 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі, ва якій просив стягнути з позивача ОСОБА_1 на його користь судові витрати, пов`язані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, у розмірі 3 600 грн, з яких: 2 400 грн - втрачений заробіток, 1 200 грн - витрати на проїзд.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 жовтня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішенням, яким задовольнити його заяву.

Посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що позивачка очевидно зловживала процесуальними правами, а також судом додатково відмовлено в задоволенні його заяви про визнання права власності на спадкове майно, незважаючи на те, що така заява до суду не подавалася.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що факту подання завідомо безпідставного позову не встановлено, у даній справі спір по суті не вирішувався і судом не встановлювалась наявність або відсутність предмету спору, питання про притягнення позивача до відповідальності за зловживання процесуальними правами не вирішувалось, на користь ОСОБА_2 судове рішення не ухвалювалось.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно.

12 вересня 2019 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Кіцманського районного суд Чернівецької області від 13 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

25 вересня 2019 року від ОСОБА_2 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3 600 грн.

Вирішуючи питання обґрунтованості доводів апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Так, залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Зазначений правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справа № 148/312/16-ц (провадження № 61-24189 св 18).

З огляду на викладене, за змістом частини п`ятої статті 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

При цьому встановлено, що єдине, на що посилається ОСОБА_2 при поданні заяви про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, це те, що ОСОБА_1 пред`явила безпідставний позов, але без належної аргументації, в чому саме полягає безпідставність зазначеного позову. Отже, заява взагалі не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивачки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про залишення позову без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість її позову. Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це є її право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, статтею 138 ЦПК України не передбачено стягнення судових витрат, пов`язаних з проїздом до іншого населеного пункту, а покладено їх безпосередньо на сторони.

Крім того, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 на судові засідання не з`являвся, а проживає по АДРЕСА_1 про, що ним особисто зазначено в апеляційній скарзі.

Також колегія суддів зазначає, що наданий апелянтом дозвіл тип А №15275/2019, як доказ пов`язаний з втратою заробітку за три дні, є безпідставним, оскільки він не підтверджує, що ОСОБА_2 дійсно працевлаштований в Республіці Польща та отримує заробітну платню у визначеному розмірі.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви про визнання права власності за ОСОБА_2 , також є безпідставними, оскільки таке рішення не ухвалювалося.

Ухвалою Кіцманського районного суду від 17 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Матеріали справи містять доказів на підтвердження обставин, за яких можна вважати дії позивача необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення витрат відповідачем.

З урахуванням викладеного, на підставі статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повної постанови - 27 листопада 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк