Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 204/8254/16-ц

провадження № 61-20025св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2017 року у складі судді Книш А. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 рокуу складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») про стягнення пені за прострочення фінансових послуг за договором банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 25 червня 2014 року між ним та ПАТ «Платинум Банк»був укладений договір про розміщення вкладу «Готівка щомісяця», відповідно до умов якого банк прийняв від вкладника грошову суму у розмірі 18 368,08 доларів США та зобов`язався повернути вклад та сплатити проценти за користування вкладом у розмірі 12,7 % річних на умовах та у порядку, передбачених договором.

25 червня 2015 року він уклав з банком ще один договір про розміщення вкладу «Готівка щомісяця», відповідно до умов якого банк прийняв від вкладника грошову суму у розмірі 7 473,88 доларів США та зобов`язався повернути вклад та сплатити проценти за користування вкладом на умовах та у порядку, передбачених договором. Пунктом 2.2 зазначеного договору передбачено строк зберігання вкладу до 24 вересня 2015 року. 08 липня 2015 року ним було направлено на адресу банку заяви про видачу всієї суми за договорами банківських вкладів від 25 червня 2014 року та від 25 червня 2015 року. Проте його вимоги залишилися невиконаними, тому він звернувся до суду.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2016 року, його позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Платинум Банк» на його користь грошові кошти за договором розміщення вкладу «Готівка щомісяця» від 25 червня 2014 року № 00272812 у розмірі 13 431,43 доларів США, що еквівалентно 288 562,13 грн, та грошові кошти за договором розміщення вкладу «Готівка щомісяця» від 25 червня 2015 року № 00368424 у розмірі 7 596,62 доларів США, що еквівалентно 163 206,51 грн.

Банк виконав вказане рішення у період з 11 липня 2016 року по 18 липня 2016 року.

Також зазначав, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року у справі за його позовом до ПАТ «Платинум Банк» про захист прав споживачів банківських послуг, нарахування та виплату процентів за користування грошовими коштами (у період з 08 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року) стягнуто з відповідача на його користь проценти за користування вкладом за договором про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» № 00272812 у сумі 1 570,19 доларів США та 866,78 доларів США за договором № 00368424, але це рішення станом на 21 грудня 2016 року відповідачем так і залишається не виконаним. Вважав, що такими діями відповідача порушені його права як споживача фінансових послуг, оскільки виникло прострочення зобов`язання банку за договорами вкладу з 16 липня 2015 року по 11 липня 2016 року, що складає 361 день, а відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» він має право на сплату йому пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення від суми простроченого зобов`язання банку за договорами вкладу.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд: стягнути з ПАТ «Платинум Банк» на його користь пеню у розмірі 6 013 667,60 грн за прострочення фінансових послуг за договорами вкладу від 25 червня 2014 року № 00272812 та від 25 червня 2015 року № 00368424.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що введення тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» на момент ухвалення рішення унеможливлює здійснення нарахування пені за порушення зобов`язання перед позивачем. При цьому суд врахував правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 13 червня 2016 року № 6-1123цс16.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи й обґрунтовано відмовив у задоволенні позову з посиланням на правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 13 червня 2016 року № 6-1123цс16.

Апеляційний суд вказав, що оскільки на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно відмовили у задоволенні позову, оскільки він просив стягнути пеню за період, коли у банку не була введена тимчасова адміністрація.

Вважає, що суди помилково взяли до уваги правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 13 червня 2016 року № 6-1123цс16, оскільки у цій справі встановлені інші правовідносини.

Зазначає, що до цієї справи слід застосовувати інші правові висновки Верховного Суду України, зокрема, викладені у постановах: від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1699цс16, від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16, оскільки на час розгляду цих справ у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» теж була введена тимчасова адміністрація, але Верховний Суд України дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме щодо обов`язку банку сплатити пеню вкладнику у розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу відповідач до суду не подав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Платинум Банк» на його користь грошові кошти за договором розміщення вкладу «Готівка щомісяця» від 25 червня 2014 року № 00272812 у розмірі 13 431,43 доларів США, що еквівалентно 288 562,13 грн, та грошові кошти за договором розміщення вкладу «Готівка щомісяця» від 25 червня 2015 року № 00368424 у розмірі 7 596,62 доларів США, що еквівалентно 163 206,51 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2016 року вказане рішення районного суду було залишено без змін.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 січня 2017 року № 85 розпочато процедуру виведення ПАТ «Платинум Банк» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

З огляду на матеріали справи оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2, 3 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів, а також зобов`язань перед кредиторами.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

На момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 20 січня 2016 року у справі №6-2001ск15, від 13 червня 2016 року № 6-1123цс16.

Відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Встановивши, що на момент ухвалення рішення у ПАТ «Платинум Банк» вже було введено тимчасову адміністрацію, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні ОСОБА_1 , оскільки вказана обставина унеможливлює стягнення коштів з банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи касаційної скарги про те, що суди не повинні були брати до уваги правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 13 червня 2016 року № 6-1123цс16, оскільки у цій справі встановлені інші правовідносини, є помилковими. Як у цій справі, так і у справі, яка була предметом перегляду Верховним Судом України, на час ухвалення судових рішень у банку розпочалася процедура виведення із ринку, було введено тимчасову адміністрацію, що має вирішальне значення для правильного вирішення таких справ.

Доводи заявника про те, що він просив стягнути пеню за період, коли у банку не була введена тимчасова адміністрація, не спростовують висновків судів, оскільки на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Посилання ОСОБА_1 на те, що до цієї справи слід застосовувати інші правові позиції Верховного Суду України, а саме викладені у постановах: від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1699цс16, від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16, є безпідставними. У жодній із вказаних справ кінцевого судового рішення ухвалено не було, а справи були надіслані до судів першої інстанції у зв`язку із необхідністю встановлення дійсних обставин справи. У справах № 6-1699цс16 та № 6-2128цс16 взагалі не було встановлено обставин того, що в банку введено тимчасову адміністрацію, а у справі № 6-2558цс15 було викладено правовий висновок щодо правильного застосування норм Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема й щодо стягнення з банку пені, проте, водночас, було звернено увагу судів на початок процедури ліквідації банку.

Інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення апеляційного суду, касаційна скарга позивача не містить.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й правових висновків Верховного Суду України.

Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій з дотримання вимог статей 212-215, 315 ЦПК України 2004 року повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, правильно встановили правовідносини, що склалися, та з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відмовили у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку із введенням у банку тимчасової адміністрації на час ухвалення рішення судом першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк