Єдиний унікальний номер 233/846/18 Номер провадження 22-ц/804/98/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

представника позивача - адвоката Різниченко О.О.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 233/846/18 за позовом Приватного акціонерного товариства "АПК - ІНВЕСТ" до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію з апеляційною скаргою позивача - Приватного акціонерного товариства "АПК - ІНВЕСТ" на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2018 року у складі судді Бєлостоцької О.В., -

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2018 року Приватне акціонерне товариство "АПК-ІНВЕСТ" (далі ПрАТ "АПК - ІНВЕСТ") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію.

Зазначало, що 19 березня 2010 року між ПрАТ "АПК - ІНВЕСТ" та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Костянтинівському районому відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" 18 травня 2010 року за № 54, відповідно до якого ОСОБА_4 в оренду ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" передано земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № НОМЕР_1, загальною площею 4,83 га, що розташована на території Новополтавської сільської ради Костянтинівського району Донецької області. Договір укладено строком на 7 років, тобто до 19 березня 2017 року.

16 лютого 2017 року та 17 квітня 2017 року ПрАТ "АПК - ІНВЕСТ" на адресу відповідача ОСОБА_4 були направлені рекомендованими листами з описом вкладення повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на продовження строку дії договору оренди землі, до яких були додані проекти додаткової угоди до договору оренди землі від 19 березня 2010 року.

Згідно інформації з Державного земельного кадастру 11 жовтня 2017 року право оренди на вищевказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2

Посилаючись на те, що ПрАТ "АПК - ІНВЕСТ" у строк, встановлений ст. 33 Закону України "Про оренду землі", орендодавцю ОСОБА_4 направлялися повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом щодо продовження строку дії договору оренди від 19 березня 2010 року, що з боку орендодавця не надходило заперечень та/або повідомлень про відмову у поновленні договору оренди землі, що укладення ОСОБА_4 договору оренди на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 з ОСОБА_2 порушує переважне право ПрАТ "АПК - ІНВЕСТ", як орендаря, на поновлення договору оренди, просило :

- визнати поновленим строком на 7 років договір оренди земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_1, площею 4, 83 га, укладений між ОСОБА_4 та ПрАТ "АПК - ІНВЕСТ" 19 березня 2010 року, та відповідно визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, кадастровий № НОМЕР_1, площею 4, 83 га, укладеного між ОСОБА_4 та ПрАТ "АПК - ІНВЕСТ" 19 березня 2010 року;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_1, площею 4, 83 га, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, право оренди за яким зареєстровано 11 жовтня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 22787248;

- скасувати запис про державну реєстрацію права оренди, яке виникло на підставі договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, щодо земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1, площею 4, 83 га, що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області № 22787248 від 11 жовтня 2017 р. (а.с. 4 - 8 т. 1).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПрАТ "АПК - ІНВЕСТ" відмовлено (а.с. 206 - 209 т. 1).

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ПрАТ "АПК - ІНВЕСТ" подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про недотримання позивачем порядку повідомлення орендодавця ОСОБА_4 про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк не відповідають нормам ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Посилаючись на те, що під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідного листа-повідомлення орендодавцю, а й отримання ним даного листа-повідомлення з проектом додаткової угоди, судом не враховано:

- відсутність у діючому законодавстві, зокрема й у ст. 33 Закону України "Про оренду землі", ст. 777 ЦК України, визначення поняття "повідомлення";

- залежність факту отримання кореспонденції від волевиявлення адресата;

- зміну позиції Верховного Суду у судовій практиці з розгляду аналогічних спорів, що відбулася в період з кінця 2016 року по 2018 рік, згідно якої "законодавчими актами орендарю не встановлено обов'язку надсилати на адресу орендодавця повідомлення рекомендованим поштовим листом та отримувати такий лист адресатом під розпис"; таких висновків дійшов Верховний Суд України у постановах у справі № 6-2540цс16 від 23.11.2016 р., у справі № 6-2539цс16 від 06.09.2017 р., у справі № 6-2777цс16 від 18.01.2017 р. та Верховний Суд у постанові у справі №594/376/17-ц від 10.04.2018 р.

Вважає, що обов'язок належного орендаря щодо повідомлення слід вважати виконаним саме у момент відправлення орендодавцю повідомлення.

На підтвердження направлення орендодавцю листів-повідомлень про намір скористатися своїм переважним правом на продовження договору оренди товариством були надані листи повідомлення від 16.02.2017 року та від 17.04.2017 року, описи вкладення у цінні листи та квитанції про сплату вартості послуг поштового зв'язку (поштові відправлення № 309 та № 730), які є належними доказами, які підтверджують факт направлення двічі позивачем орендодавцю ОСОБА_4 повідомлення про намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі, у межах строку, встановленого частиною 2 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", та через місяць після закінчення строку дії договору, що підтверджує факт дотримання позивачем процедури повідомлення орендодавця про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі.

Крім того посилається на те, що лише під час розгляду справи товариству стало відомо, що відповідач ОСОБА_4 переважно проживає в АР Крим. Відповідач ОСОБА_4 не повідомив товариство про зміну свого місця проживання,що свідчить про його ухилення від надання інформації стосовно свого місця проживання та отримання поштової кореспонденції від позивача, що в свою чергу доводить факт зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі і, як наслідок, порушення переважного права позивача на поновлення договору оренди землі.

Вважає, що суд неповно з'ясував обставин, які мають значення для справи, зокрема:

- судом не надано правової оцінки належному виконанню позивачем умов договору оренди землі від 19.03.2010 року та факту направлення повідомлення позивачем відповідачу ОСОБА_4 про свій намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі у межах строків, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі";

- не враховано ту обставину, що до листа-повідомлення № 133 від 16.02.2017 року позивачем було додано проект додаткової угоди до договору оренди землі від 19.03.2010 року;

- не досліджено обставини щодо продовження користування позивачем виділеною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі;

- проігноровано доводи позивача з приводу того, що відповідач ОСОБА_4 письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди у межах строків, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання оспорюваного договору оренди недійсним з одночасним скасуванням державної реєстрації права оренди, як похідної вимоги, суд жодних правових обґрунтувань не навів (а.с. 214 - 216 т. 1).

В оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що воно може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України (у редакції Закону України № 2147-УШ від 03.10.2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до Указу Президента України від 29.12.2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" апеляційний суд Донецької області ліквідовано та утворено Донецький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, з місцезнаходженням у містах Бахмуті, Донецьку і Маріуполі, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду.

Відповідно до частини 6 ст. 147 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, пов'язані зі здійсненням таким судом повноважень, а судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Донецького апеляційного суду про початок роботи Донецького апеляційного суду, згідно якого рішенням зборів суддів Донецького апеляційного суду від 02.10.2018 року № 4 днем початку роботи Донецького апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку із припиненням з 03 жовтня 2018 року здійснення правосуддя апеляційним судом Донецької області справа № 233/846/18 за позовом ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання поновленим договору оренди землі, визнання недійсним договору оренди землі, скасування запису про державну реєстрацію з апеляційною скаргою позивача ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2018 року підсудна Донецькому апеляційному суду, який створено в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого апеляційного суду Донецької області.

Копія апеляційної скарги позивача ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" представником відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_6, який діє на підставі ордерів серія АА № 051172 від 16.04.2018 року, серія АА № 051195 від 31.08.2018 року (а.с. 71, а.с. 193 т. 1), отримана 01 листопада 2018 року, третьою особою - Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області - 02 листопада 2018 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 245, а.с. 246 т. 1).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу позивача ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги про неправильність висновку суду про неналежне повідомлення ОСОБА_4 про намір поновити договір оренди землі є необґрунтованими. В пункті 8 договору оренди зазначено саме про письмову форму повідомлення. ОСОБА_4 з 2008 року мешкає в АР Крим. В с. Новополтавка за адресою, за якою позивачем були направлені повідомлення, кореспонденцію на ім'я ОСОБА_4 отримують або сусіди або ОСОБА_2 Проте, як встановлено судом та зазначено у відповіді начальника ЦПЗ № 2 ПАТ "Укрпошта" від 30.05.2018 року № 07/11-82 за період часу з 15 лютого 2017 року по 18 травня 2017 року на ім'я ОСОБА_4 надійшов лист з оголошеною цінністю № 384 з м. Дніпро, інформація про відправника відсутня; у зв'язку із неодержанням листа адресатом лист 21 березня 2017 року повернуто відправнику; іншої кореспонденції на ім'я ОСОБА_4 за вказаний період не надходило. Позивач стверджує, що лист про наміри поновити договір відправлявся листом № 309. Проте такий рекомендований лист на ім'я ОСОБА_4 не надходив.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_4 недобросовісно з умислом на майбутнє не повідомив про зміну місця проживання, позивач не вказує, що він також змінив адресу і також не повідомив про це орендодавця. Відповідач ОСОБА_4 у березні 2017 року намагався повідомити позивача про відсутність намірів продовжувати дію договору, про що направляв лист на відому йому адресу позивача: м. Донецьк, вул. Ілліча,89.

Відповідач ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання в АР Крим з 2008 року, про що знав позивач, оскільки при підписанні договору ним встановлювалися данні ОСОБА_4 і інформація про паспорт ОСОБА_4 зазначена у реквізитах договору від 19 березня 2010 року.

Посилання позивача на практику Верховного Суду України у справі 6-2540цс16 від 23.11.2016 року, у справі 6-2539цс16 від 06.09.2017 року є недоречною, так як при розгляді Великою Палатою Верховного суду справи № 594/376/17-ц у постанові від 10.04.2018 року суд від вказаних висновків відступив, саме в цій постанові йдеться про таке поняття як лист-повідомлення і про належне повідомлення.

Позивач за 2017 рік навіть не намагався виконати договір в частині сплати орендної плати, що свідчить про фактичну відмову від намірів зберегти домовленості по оренді землі (а.с. 3 - 5 т. 2).

Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області письмовий відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду 09 січня 2019 року відповідач ОСОБА_4 та представник Костянтинівської районної державної адміністрації не з'явився.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_4 повідомлений відповідно до частини 5 ст. 130 ЦПК України, його представник - адвокат ОСОБА_6 судову повістку - повідомлення про розгляд справи 09 січня 2019 року отримав 02 січня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 77 т. 2).

Костянтинівська районна державна адміністрація судову повістку - повідомлення про розгляд справи 09 січня 2019 року отримала 02 січня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 78 т. 2).

Відповідач ОСОБА_4, його представник - адвокат ОСОБА_6, представник Костянтинівської районної державної адміністрації про причини неявки у судове засідання не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися у судове засідання без поважних причин.

Адвокат ОСОБА_6 не з'являвся і у попередні судові засідання, а саме, 12 грудня 2018 року - надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із його зайнятістю у іншому судовому засіданні у Краматорському міському суді (а.с. 28 - 29 т. 2), яке апеляційним судом було задоволено; повторно не з'явився у судове засідання 26 грудня 2018 року - надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із лікарняним (а.с. 64 т. 2), при цьому документи про тимчасову непрацездатність суду не надав.

В судовому засіданні 09 січня 2019 року відповідачем ОСОБА_2 надана не посвідчена ксерокопія довідки ЦРЛ м. Костянтинівка від 04.01.2019 року про перебування адвоката ОСОБА_6 на лікуванні з 29 грудня 2018 року по теперішній час (а.с. 83 т. 2), яка не підтверджує непрацездатність адвоката станом на 09 січня 2019 року.

Відповідно до частини 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Адвокат ОСОБА_6 особисто про причини неявки у судове засідання 09 січня 2019 року апеляційний суд не повідомив і клопотання про відкладення розгляду справи не направив.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_4, його представника - адвоката ОСОБА_6, представника Костянтинівської районної державної адміністрації, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, визначений ст. 371 ЦПК України строк розгляду апеляційної скарги з урахуванням його продовження на п'ятнадцять днів відповідно до частини 2 ст. 371 ЦПК України спливає 09 січня 2019 року.

Представник позивача ПАТ "АПК-ІНВЕСТ" - адвокат Різниченко О.О., яка діє на підставі довіреності юридичної особи від 28.12.2018 року (а.с. 79 т. 2), у судовому засіданні 09 січня 2019 року доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні 09 січня 2019 року проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ПАТ "АПК-ІНВЕСТ" задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 на підставі державного акту про право власності, виданого 03 серпня 2004 року, є власником земельної ділянки загальною площею 6,16 га, кадастровий номер НОМЕР_1, НОМЕР_2 (а.с. 14 - 15 т. 1).

19 березня 2010 року між ОСОБА_4 та ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,83 га, кадастровий номер НОМЕР_1, строком на 7 років.

Відповідно до пунктів 9, 11 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі готівки з каси орендаря чи шляхом перерахування відповідних сум на розрахунковий рахунок зазначений орендодавцем у розмірі 2 321,36 грн. два рази на рік - червень, грудень поточного року.

Пунктом 41 договору передбачено, що він набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації (а.с. 9 - 12 т. 1).

На договорі оренди землі від 19 березня 2010 року є відмітка про його реєстрацію у Костянтинівському районному відділі Донецької регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" 18 травня 2010 року за № 54 (а.с. 12 т. 1). Реєстрація договору здійснена відповідно до діючого на той час законодавства, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021.

18 травня 2010 року сторони склали акт приймання-передачі земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 13, а.с. 98 т. 1).

На підтвердження сплати ОСОБА_4 орендної плати за договором від 19 березня 2010 року ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" надало копії видаткового ордеру від 10 червня 2010 року та платіжних доручень № 63637 від 25 листопада 2013 року, № 81068 від 18 липня 2014 року, № 4599 від 23 липня 2015 року, № 6837 від 17 грудня 2015 року, № 33741 від 19 серпня 2016 року, № 44773 від 25 жовтня 2016 року, № 1691 від 17 січня 2017 року, № 6645 від 25 квітня 2017 року (а.с. 89 - 97 т. 1), що спростовує доводи представника відповідачів ОСОБА_6 про те, що орендар протягом тривалого часу орендну плату на користь орендодавця не сплачував.

Після 19 березня 2017 року (закінчення строку дії договору) орендарем ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" на користь ОСОБА_4 в рахунок орендної плати за договором від 19 березня 2010 року сплачено 25 квітня 2017 року єдиний платіж в сумі 1 139,08 грн., що не узгоджується з п. 11 договору, яким передбачено сплату орендної плати два рази на рік - в червні та грудні поточного року, або одним платежем за рік до настання зазначених строків (а.с. 93 т. 1), що спростовує пояснення представника ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" про те, що орендар продовжує належним чином відповідно до вимог укладеного договору сплачувати на користь ОСОБА_4 орендну плату.

02 жовтня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,8300 га, кадастровий номер НОМЕР_1, строком на 15 років, відповідно до якого орендар зобов'язався сплачувати на користь орендодавця орендну плату один раз на рік у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.79 - 80, а.с. 108 - 109 т. 1).

11 жовтня 2017 року за ОСОБА_2 зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 4,83 га, належної на праві власності ОСОБА_4 (а.с. 16, а.с. 78 т. 1).

Позивачем по справі надано копію листа № 133 від 16 лютого 2017 року, зі змісту якого вбачається повідомлення ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" ОСОБА_4 про намір орендаря скористатись переважним правом на поновлення договору оренди землі від 19 березня 2010 року (а.с. 17 - 18 т. 1)

На підтвердження направлення 16 лютого 2017 року на адресу ОСОБА_4 вказаного листа та проекту додаткової угоди до договору оренди землі від 19 березня 2010 року позивачем надано опис вкладення у цінний лист та квитанцію про сплату вартості послуг поштового зв'язку на поштове відправлення № 309 (а.с. 19 - 20 т. 1).

Згідно роздруківки з сайту ПАТ Укрпошта, поштове відправлення № 309, відправлене 16 лютого 2017 року, повернуто відправнику у зв'язку із відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 22 т. 1).

Крім того, з поштового конверту та відміток на ньому також вбачається, що поштове відправлення № 309 від 16 лютого 2017 року, адресоване ОСОБА_4, було повернуто на адресу відправника - ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" у зв'язку з нерозшуком адресата (а.с. 63 т. 1).

На підтвердження направлення 06 липня 2017 року на адресу ОСОБА_4 листа № 322-7 від 17 квітня 2017 року (а.с. 21 т. 1) та проекту додаткової угоди до договору оренди землі від 19 березня 2010 року позивачем надано опис вкладення у цінний лист та квитанцію про сплату вартості послуг поштового зв'язку на поштове відправлення № 730 (а.с. 23 - 24 т. 1).

Поштове відправлення № 730 від 06 липня 2017 року, адресоване ОСОБА_4, повернуто на адресу відправника - ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" у зв'язку з непроживанням адресата за зазначеною адресою (а.с. 60 - 62 т. 1).

Згідно листа ПАТ Укрпошта від 24 квітня 2018 року № 39-П-02-15667/1077, інформацію про поштові відправлення № 384 від 16 лютого 2017 року, № 309 від 16 лютого 2017 року, відправлені на ім'я ОСОБА_4 надати неможливо, оскільки інформація відображається на сайті протягом шести місяців (а.с. 59 т. 1).

Відповідно до листа начальника ЦПЗ № 2 ПАТ Укрпошта від 30 травня 2018 року № 07/11-82 за період часу з 15 лютого 2017 року по 18 травня 2017 року на ім'я ОСОБА_4 надійшов лист з оголошеною цінністю за № 384 з м. Дніпро, інформація про відправника відсутня. У зв'язку з неодержанням листа адресатом, 21 березня 2017 року лист було повернуто відправнику. Іншої кореспонденції на ім'я ОСОБА_4 за вказаний період не надходило (а.с. 130 - 131 т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПрАТ "АПК - ІНВЕСТ", суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ"не дотримано порядку повідомлення ОСОБА_4 про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, оскільки жодного з повідомлень останній не отримав. До теперішнього часу позивач не уклав із ОСОБА_4 додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 19 березня 2010 року; належних та допустимих доказів відмови чи зволікання ОСОБА_4 в укладенні додаткової угоди суду не надано. В даному випадку наявна відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на продовження договірних відносин із позивачем, а не зволікання в укладенні додаткової угоди. Копія платіжного доручення № 6645 від 25 квітня 2017 року про перерахування позивачем на користь ОСОБА_4 в рахунок орендної плати грошових коштів в розмірі 1 139,08 грн. не свідчить беззаперечно про наявність у позивача правових підстав для користування земельною ділянкою, належною відповідачу. Та обставина, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не складався акт приймання - передачі земельної ділянки не впливає на висновки суду. Факт порушення переважного права ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ"на укладення договору оренди землі не доведено (а.с. 206 - 209 т. 1).

Такий висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим.

Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно із частиною першою ;43699/ed_2017_07_19/pravo1/T030435.html?pravo=1#843699" title="Цивільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003">статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України від 06.10.1998 року № 161-XIV "Про оренду землі".

Відповідно до статті 13 Закону України від 06.10.1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України від 06.10.1998 року № 161-XIV "Про оренду землі", яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин у 2017 році) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди:

-з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

- у разі недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах і укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

- укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю в поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 25.02.2015 року у справі № 6-10цс15.

Справа з подібними фактичними обставинами також була предметом перегляду Великої Палати Верховного Суду, за результатом якого було прийнято постанову від 10.04.2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18).

Велика Палата Верховного Суду погодилася з тим, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи у задоволенні повних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів дотримання ним процедури повідомлення орендодавця ОСОБА_4 про намір реалізувати переважне право та з урахуванням вищезазначених вимог закону дійшов правильного висновку, що позивач не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі.

Судом першої інстанції встановлено і це визнається позивачем, що позивачем направлялися відповідачу ОСОБА_4 листи - повідомлення про намір скористатись переважним правом на поновлення договору оренди землі від 19 березня 2010 року разом з проектом додаткової угоди(листи № 133 від 16.02.2017 року, № 322-7 від 17.04.2017 року (а.с. 17 - 18, а.с. 23 - 24 т. 1). Проте обидва листа-повідомлення відповідачем ОСОБА_4 не отримані:

- згідно роздруківки з сайту ПАТ Укрпошта, яка додана до позовної заяви позивачем, поштове відправлення № 309 від 16.02.2017 року було повернуто відправнику у зв'язку із відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 22 т. 1); ця обставина підтверджується і доданими позивачем до позовної заяви копією поштового конверту на рекомендоване відправлення № 309 з відміткою на ньому про те, що зазначене поштове відправлення на ім'я ОСОБА_4 повернуто на адресу відправника - ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" у зв'язку з нерозшуком адресата (а.с. 63 т. 1);

- лист-повідомлення № 322-7 від 17.04.2017 року, який фактично був відправлений 06 липня 2017 року (поштове відправлення № 730 від 06.07.2017 року) також був повернутий на адресу відправника - ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" у зв'язку з непроживанням адресата за зазначеною адресою (а.с. 60 - 62 т. 1).

Відповідно до листа начальника ЦПЗ № 2 ПАТ Укрпошта від 30.05.2018 року № 07/11-82 за період часу з 15 лютого 2017 року по 18 травня 2017 року на ім'я ОСОБА_4 надійшов лист з оголошеною цінністю за № 384 з м. Дніпро, інформація про відправника відсутня; у зв'язку з неодержанням листа адресатом, 21 березня 2017 року лист повернуто відправнику (а.с.130 - 131 т. 1).

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів (зокрема опису вкладення) на підтвердження того, кореспонденція якого змісту направлялась на адресу ОСОБА_4 листом з оголошеною цінністю № 384.

Проте представник позивача Різниченко О.О. у судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що лист з оголошеною цінністю за № 384 на ім'я ОСОБА_4 не відправлявся і відношення до цієї справи не має, цей лист № 384 фактично був направлений за тією ж адресою, що і адреса ОСОБА_4, але на ім'я ОСОБА_8

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до правових висновків, які викладені у постановах Верховного Суду України від 25.02.2015 року у справі № 6-10цс15, від 13.04.2016 року у справі за № 6-2988цс15, від 17.12.2014 року у справі № 6-143цс14 під письмовим повідомленням про намір реалізувати переважне право слід розуміти не тільки направлення відповідного листа-повідомлення орендодавцю, а й отримання ним цього письмового листа-повідомлення з проектом додаткової угоди, оскільки за загальним змістом термін "повідомлення"включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не врахована відсутність у діючому законодавстві, зокрема й у ст. 33 Закону України "Про оренду землі", ст. 777 ЦК України, визначення поняття "повідомлення", а також залежність факту отримання кореспонденції від волевиявлення адресата, зміну позиції Верховного Суду у судовій практиці з розгляду аналогічних спорів, що відбулася в період з кінця 2016 року по 2018 рік, є необгрунтованими.

Позивач, посилаючись на висновки Верховного Суду України, які викладені у постановах у справі № 6-2540цс16 від 23.11.2016 року, у справі № 6-2539цс16 від 06.09.2017 року, у справі № 6-2777цс16 від 18.01.2017 року, а також у постанові Верховного Суду у справі № 594/376/17-ц від 10.04.2018 року, зазначає, що законодавчими актами орендарю не встановлено обов'язку надсилати на адресу орендодавця повідомлення рекомендованим поштовим листом та отримувати такий лист адресатом під розпис.

Проте у справі № 594/376/17-ц (постанова від 10.04.2018 року), на яку посилається позивач, Велика Палата Верховного Суду погодилася з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, які вирішуючи спір, встановивши, що орендарем не дотримано положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо повідомлення орендодавця про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, дійшли висновку про те, що загальний зміст поняття "повідомлення" передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Саме такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.11.2018 року у справі № 395/1444/16-ц, зазначивши з посиланням на правові висновки, викладені Верховним Судом України у постанові від 25.02.2015 року у справі № 6-10цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди:

-з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

- у разі недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах і укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

- укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю в поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача про те, що обов'язок належного орендаря щодо повідомлення слід вважати виконаним саме у момент відправлення повідомлення орендодавцеві, незалежно від факту його отримання, є необґрунтованими.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПрАТ "АПК-Інвест" не дотримано порядку повідомлення орендодавця ОСОБА_4 про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, оскільки жодного з повідомлень останній не отримав.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що відповідно до частини 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами в місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно частини 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ст. 33 Закону України "Про оренду землі", можлива за умови дотримання встановленої цією нормою процедури, а також за наявності волевиявлення сторін.

Згідно з частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, які передбачені статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно послався на те, що до теперішнього часу позивач не уклав із ОСОБА_4 додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 19 березня 2010 року, належних та допустимих доказів відмови чи зволікання ОСОБА_4 в укладенні додаткової угоди суду не надано, що свідчить про відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на продовження договірних відносин із позивачем.

Передаючи на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 594/376/17-ц, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 14.02.2018 року зазначив, що на відміну від положень ст. 764 ЦК України, частина 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що одна зі сторін, орендар, обов'язково має попередньо повідомити про своє бажання про поновлення договору оренди землі, оскільки має наступну умову свого застосування - за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. Тобто автоматичної пролонгації договору не відбувається.

Відповідно до частини 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Тобто, не отримавши пропозиції позивача щодо укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди від 19 березня 2010 року, не можна очікувати відповіді орендодавця, а при відсутності відповіді не можна вважати договір, у цій справі, додаткову угоду укладеною.

Доводи апеляційної скарги про умисне ухилення відповідача ОСОБА_4 від надання інформації стосовно свого фактичного місцезнаходження та отримання поштової кореспонденції від позивача, є необґрунтованими.

Матеріалами справи доведено, що листи - повідомлення про поновлення договору оренди від 19 березня 2010 року відповідачу ОСОБА_4 позивачем направлялися на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 17 - 18, а.с. 21 т. 1). Підприємством поштового зв'язку вони були повернуті позивачу не у зв'язку із відмовою адресата від їх отримання, а у зв'язку із відсутністю адресата за зазначеною адресою (а.с. 60 - 62, а.с. 63 т. 1), що спростовує доводи позивача про ухилення відповідача ОСОБА_4 від отримання кореспонденції позивача.

Згідно договору оренди від 19 березня 2010 року при його укладенні орендодавцем ОСОБА_4 був наданий паспорт громадянина України НОМЕР_3, виданий Костянтинівським РВ УМВС України в Донецькій області 04 грудня 1997 року (а.с. 9 - 12 т. 1).

Згідно зазначеного паспорту ОСОБА_4 з 22 липня 2008 року має зареєстроване місце проживання у м. Сімферополі АР Крим (а.с. 6 - 8 т. 2).

Чому в договорі оренди від 19.03.2010 року за згодою обох сторін було зазначено інше місце проживання орендодавця (АДРЕСА_1) представник позивача обґрунтованої відповіді не надав.

На момент виникнення спірних правовідносин у 2017 році щодо поновлення договору оренди землі відповідач ОСОБА_4 фактично мешкав та мешкає на території України в АР Крим, яка згідно Закону України від 15.04.2014 року № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" з 20 лютого 2014 року є тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії Російської Федерації.

На офіційному сайті Укрпошти https://ukrposhta.ua/ru/do-uvagi-kliyentiv-10/ є повідомлення, що починаючи з 27.03.2014 року поштові відправлення, які направлені УДППЗ "Укрпошта" з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та м. Севастополя та повертаються у зворотному напрямку. За даних обставин УДППЗ "Укрпошта" не має можливості пересилати поштові відправлення до півострова Крим. Враховуючи ситуацію, що склалася, Укрпоштою призупинено приймання поштових відправлень в напрямку півострова Крим.

Зазначене свідчить і про неможливість орендодавця ОСОБА_4 повідомити орендаря ПрАТ "АПК - ІНВЕСТ" про наявність заперечень у поновленні договору оренди землі.

Крім того, обгрунтованими є і посилання представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 у відзиві на апеляційну скаргу на те, що позивач після укладення договору оренди 19 березня 2010 року у зв'язку із проведенням антитерористичної операції також змінив своє місцезнаходження, його місцезнаходженням на теперішній час є с. Рівне Покровського району Донецької області, в той час як в договорі про оренду землі від 19 березня 2010 року його місцезнаходження зазначено: м. Донецьк, пр. Ілліча, 89.

Представник позивача визнає, що повідомлення орендодавцю ОСОБА_4 щодо зміни юридичної адреси не направлялося.

Враховуючи зазначені обставини, у вирішенні цього спору суттєве значення мають дії позивача після закінчення договору оренди.

Як зазначено у правових висновках Верховного Суду України у постановах від 23.11.2016 року у справі № 594/153/16-ц (провадження 6-2540цс16), від 29.11.2017 року у справі № 389/1007/16-ц (провадження № 6-1291цс17), участині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України "Про оренду землі", буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Враховуючи зазначене, судам слід встановити наявність вчинення орендарем конклюдентних дій, а саме продовження користування носієм переважного права спірною земельною ділянкою та внесення ним відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, які б свідчили про його намір скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі, строк дії якого закінчився, що підтверджує наявність підстав визнання договору оренди з новим орендарем недійсним, а договір оренди землі з носієм переважного права поновленим.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року в справі № 594/376/17, згідно яких аналіз ст. 33 Закону України "Про оренду землі" дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Відповідно до ст. 18 Закону України від 06.10.1998 року № 161-XIV "Про оренду землі", в редакції яка діяла на час укладення договору 19.03.2010 року, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно відмітки на договорі оренди від 19 березня 2010 року його державна реєстрація здійснена у Костянтинівському районному відділі Донецької регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" 18 травня 2010 року за № 54 (а.с. 9 - 12 т. 1). Тобто, договір оренди від 19 березня 2010 року набрав чинності 18 травня 2010 року, саме в цей день 18 травня 2010 року земельна ділянка за договором була передана в оренду позивачу (а.с. 13 т. 1) та з урахуванням положень ст. 18 Закону України від 06.10.1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" строк його дії закінчився 18 травня 2017 року.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 пояснив, що спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди, укладеного з ОСОБА_4 02 жовтня 2010 року, він користується з восени 2017 року. Восени 2017 року він її спахав, а весною 2018 року засіяв соняшником. Такі ж пояснення він давав і у судовому засіданні суду першої інстанції 16 серпня 2018 року при допиті в якості свідка (а.с. 175, а.с. 176 - 177 т. 1).

Відповідно до ст. 17 Закону України від 06.10.1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (ст. 17 у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 191-VIII) об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Право оренди відповідача ОСОБА_2 на підставі договору оренди від 02 жовтня 2017 року зареєстровано 11 жовтня 2017 року, тобто вважається, що з 11 жовтня 2017 року спірна земельна ділянка передана йому і позивачем зазначений факт не спростовано.

На підтвердження факту користування спірною земельною ділянкою позивачем до суду апеляційної інстанції надана (додана до апеляційної скарги) довідка ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" за № 815 від 02.10.2018 року, згідно якої земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 4,83 га, що розташована на території Новополтавської сільської ради Костянтинівського району Донецької області та передана у користування ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" ОСОБА_4 на підставі договору оренди землі від 19 березня 2010 року, станом на 01 жовтня 2018 року обробляється товариством (а.с. 226 т. 1).

Відповідач ОСОБА_2 зазначені відомості не спростовує, пояснив, що після збирання врожаю 2018 року він домовився з директором департаменту рослинництва і землеробства ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" Бенуа Батай про тимчасовий обмін земельними ділянками, а саме, він передав ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" 4 земельні ділянки, які розташовані у складі поля № 37, в тому числі спірну земельну ділянку, яка належить ОСОБА_4, а ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" передало йому взамін 4 земельні ділянки, які входять до складу поля № под 40.

На підтвердження зазначених обставин його представником - адвокатом ОСОБА_6 до апеляційного суду 27 грудня 2018 року надіслано копію акту тимчасового обміну земельними ділянками від 12.09.2018 року (а.с. 66 т. 2) та клопотання про його прийняття до дослідження, яке апеляційним судом задоволено, оскільки на час ухвалення рішення судом першої інстанції (04.09.2018 року) відповідачі та їх представникне могли його подати з причин, що об'єктивно не залежали від них, оскільки акт складено вже після ухвалення судового рішення, і він має значення для повного та всебічного з'ясування обставин справи. Заперечення представника позивача, що цей доказ позивачу не направлявся, а тому не може бути прийнятий судом, апеляційним судом не приймаються, оскільки відповідно до частини 9 ст. 83 ЦПК України умова щодо підтвердження надсилання (надання) копій доказів іншим учасникам справи не стосується доказів, які є у відповідного учасника справи. Зазначений акт тимчасового обміну земельними ділянками від 12.09.2018 року підписаний як відповідачем ОСОБА_2, так і представником ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" Бенуа Батай, а тому зазначений доказ у позивача є.

Посилання представника позивача на те, що цей акт підписано не уповноваженою особою, оскільки право підпису від імені ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" належить лише його генеральному директору Р.С. Распопову, апеляційним судом не приймаються, оскільки сторонами здійснено фактичний тимчасовий обмін земельними ділянками за участю посадової особи позивача.

Надана позивачем довідка ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" за № 815 від 02.10.2018 року про те, що земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 4,83 га, що розташована на території Новополтавської сільської ради Костянтинівського району Донецької області та передана у користування ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" ОСОБА_4 на підставі договору оренди землі від 19 березня 2010 року, обробляється товариством станом на 01 жовтня 2018 року (а.с. 226 т. 1), не підтверджує той факт, що вона оброблялася товариством на час закінчення договору оренди, тобто з 18 травня 2017 року і до 12 вересня 2018 року.

Доданий до зазначеної довідки рахунок 2311 "Вирощування с/г культур за 2018 рік" (а.с. 228 т. 1) складений на загальну площу земельних ділянок у складі поля № 37, і не містить інформації щодо конкретної земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що з весни 2017 року позивач орендну плату ОСОБА_4 не виплачує.

Представник позивача Різниченко О.О. цей факт визнає, пояснила, що орендна плата відповідачу ОСОБА_4 виплачена лише за період до 19 березня 2017 року, тобто до моменту закінчення строку дії договору від 19 березня 2010 року. Після квітня 2017 року орендна плата ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" ОСОБА_4 не сплачувалася, оскільки закінчився строк дії договору та ОСОБА_4 не надав платіжні реквізити, строк дії попередньої картки закінчився, що їм відомо через те, що наступні після квітня 2017 року платежі орендної плати були повернуті через некоректність банківських даних орендодавця.

З матеріалів справи встановлено, що орендарем ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ"за договором оренди від 19 березня 2010 року орендна плата відповідачу ОСОБА_4 останній раз перераховувалася платіжним дорученням № 6645 від 25 квітня 2017 року в розмірі 1 139,08 грн., орендна плата перерахована на платіжну картку орендодавця.

На платіжну картку, зазначену у платіжному дорученні № 6645 від 25 квітня 2017 року, позивач перераховував відповідачу ОСОБА_4 орендну плату, починаючи з 2013 року, що підтверджується наданими позивачем платіжними дорученнями (а.с. 90 - 97 т. 1), що спростовує посилання представника позивача на те, що орендодавець ОСОБА_4 відповідно до п. 9 договору оренди від 19 березня 2010 року не надав орендарю реквізити розрахункового рахунку, на який має перераховуватися орендна плата.

На пропозицію апеляційного суду надати, на підтвердження посилань позивача про закінчення строку дії попередньої картки, повернуті банком платіжні доручення щодо перерахування орендної плати після квітня 2017 року такі апеляційному суду не надано.

Позивачем надано бухгалтерську довідку № 4 від 03.01.2019 року про те, що ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" обліковуються зобов'язання зі сплати орендної плати ОСОБА_4 у зв'язку із фактичним використанням земельної ділянки площею 4,83 га за договором від 19.03.2010 року у період з дати закінчення строку дії договору по теперішній час (а.с. 84 т. 2). Проте зазначена довідка у розумінні ст. 77 ЦПК України не є належним доказом сплати позивачем орендодавцю ОСОБА_4 орендної плати після закінчення строку дії договору від 19 березня 2010 року, оскільки зазначена довідка не містить відомостей щодо розміру нарахованої орендодавцю ОСОБА_4 орендної плати за період 2017-2018 роки, які обліковуються у бухгалтерському обліку позивача як депоновані.

Отже, позивачем не доведено ні фактичне користування ним спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди від 19 березня 2010 року, ні внесення ним відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, які б свідчили про його намір скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі.

Посилання представника позивача на те, що позивач земельну ділянку ОСОБА_4 після закінчення строку оренди не повертав, відповідний акт відсутній, не спростовують висновків, яких дійшов суд, оскільки відсутність такого акту не є достовірним доказом того, що позивач фактично користується спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди від 19 березня 2010 року.

Враховуючи, що ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" не дотримано порядку повідомлення орендодавця ОСОБА_4 про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, оскільки жодного з повідомлень орендодавець ОСОБА_4 не отримав, що позивачем не доведено вчинення конклюдентних дій, а саме продовження користування спірною земельною ділянкою та внесення ним відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, які б свідчили про його намір скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі, строк дії якого закінчився, суд першої інстанції дійшов законного висновку про відсутність підстав визнання договору оренди з новим орендарем ОСОБА_2 недійсним, а договору оренди землі від 19 березня 2010 року з ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ" поновленим.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду України, які викладені у постановах від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16, від 06.09.2017 року у справі № 6-2539цс16, від 18.01.2017 року у справі № 6-2777цс16, не спростовують висновків суду, оскільки вони не суперечать правовим висновкам, які викладені Верховним Судом України у постанові від 25.02.2015 року у справі № 6-10цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 395/1444/16-ц, з яких виходив суд першої інстанції при ухваленні рішення, проте в них встановлені інші фактичні обставини, зокрема те, що товариство з метою реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі дотрималось процедури та строків, передбачених статтею 33 Закону України "Про оренду землі".

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при винесені рішення були неповно з'ясовані обставини справи, а саме, не надано правової оцінки належному виконанню позивачем умов договору оренди землі від 19 березня 2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_4, та факту направлення повідомлення позивачем відповідачу ОСОБА_4 про свій намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі у межах строків, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі", що судом не враховано ту обставину, що до листа-повідомлення № 133 від 16.02.2017 року позивачем було додано проект додаткової угоди до договору оренди землі від 19 березня 2010 року, не досліджено обставини щодо продовження користування позивачем земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі, що судом проігноровано доводи позивача про те, що відповідач ОСОБА_4 письмово не повідомив орендаря про відмову у поновленні договору оренди у межах строків, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі", є необґрунтованими.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, надав належну оцінку наданим сторонами доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання оспорюваного договору оренди землі від 02 жовтня 2017 року недійсним з одночасним скасуванням державної реєстрації права оренди, як похідної вимоги, суд першої інстанції не навів жодних правових обґрунтувань, також є необґрунтованими.

Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди землі, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 02 жовтня 2017 року, позивач посилався на те, що цей договір є недійсним, оскільки порушує його переважне право, як орендаря, на поновлення договору оренди землі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт порушення переважного права позивача на поновлення договору оренди не доведено, і саме тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 після закінчення строку дії попереднього договору оренди від 19 березня 2010 року, а саме, 02 жовтня 2017 року, та похідних вимог про скасування запису про державну реєстрацію права оренди.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 7 929,00 грн. (а.с. 217 т. 1).

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 929,00 грн. за подання апеляційної скарги покладаються на позивача і відшкодуванню йому за рахунок відповідачів не підлягають.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Приватного акціонерного товариства "АПК - ІНВЕСТ" залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Л.І. Соломаха

Судді: О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований

Повне судове рішення складено 14 січня 2019 року.

Головуючий суддя : Л.І. Соломаха