Ухвала

Іменем України

07 травня 2019 року

м. Київ

справа № 161/10560/14-ц

провадження № 61-7424ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2014 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2014 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Заява обґрунтована тим, що 25 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який 08 вересня 2014 року заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області розірвано. Твердження ОСОБА_2 у позовній заяві про розірвання шлюбу про те, що «сімейні відносини припинені з вересня 2013 року», « ОСОБА_1 постійно проживає в Російській Федерації» та «майнового спору немає», ОСОБА_1 вважає нововиявленими обставинами. ОСОБА_1 підстави для розірвання шлюбу, зазначені ОСОБА_2 , не були відомі до дня перекладу позовної заяви про розірвання шлюбу - 27 січня 2018 року. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив скасувати зазначене рішення та закрити провадження у справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року і направити справу для продовження розгляду до будь-якого суду першої інстанції Волинської області, крім Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області 25 серпня 2011 року, актовий запис № 1021, розірвано.

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційними скаргами на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2014 року.

05 березня 2015 року ОСОБА_1 особисто брав участь в судовому засіданні апеляційного суду під час перегляду оскаржуваного рішення про розірвання шлюбу.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 05 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2014 року залишено без змін.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник ОСОБА_3 , звернувся до суду із заявою про перегляд ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2014 року та заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2014 року за нововиявленими обставинами. Заява була обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не мав можливості ознайомитися із позовною заявою та матеріалами справи і дізнався про мотиви розірвання шлюбу після забезпечення перекладу позовної заяви. До заяви про перегляд рішень ОСОБА_1 долучив переклади ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2014 року та заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2014 року на російську мову.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21 листопада 2017 року та постановою Верховного Суду від 25 червня 2018 року, заяву ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник ОСОБА_3 , про перегляд ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2014 року та заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2014 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що у поданій заяві про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2014 року за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 висловлює свою незгоду із доводами позовної заяви про розірвання шлюбу, які були зазначені ОСОБА_2 та відображені у заочному рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2014 року. Оцінка зазначених обставин уже надавалась судами трьох інстанцій.

Відповідно до частин першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Реалізація права для звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами обмежена певним строком, який встановлено статтею 424 ЦПК України.

Згідно із частиною першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами може бути подано: з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що обставини, на які ОСОБА_1 посилається як на нововиявлені, були йому відомі під час розгляду справи по суті та перегляду рішення першої інстанції в апеляційному порядку. ОСОБА_1 у 2016 році було подано до суду заяву про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами, в якій зазначалося, що він не мав можливості ознайомитися із позовною заявою та матеріалами справи і дізнався про мотиви обґрунтування позову про розірвання шлюбу після забезпечення його перекладу. За наслідками розгляду цієї заяви було ухвалено рішення про відмову у її задоволенні.

Відсутність підтвердження того, що ОСОБА_1 отримав текст позовної заяви, сама по собі не свідчить про його необізнаність з усіма матеріалами справи, у тому числі і з позовною заявою, враховуючи кількість судових засідань та процесуальних дій, які вчинялися під час вирішення справи за цим позовом.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , за умови належного виконання ними своїх процесуальних прав та обов'язків, мали можливість ознайомитися з матеріалами справи, отримати їх копії на протягом всього періоду часу, а також подати відповідні заяви та клопотання у передбачені законом строки.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки правильне застосування судами норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності судових рішень, то колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись частиною другою статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 лютого 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2014 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник