ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження F 22-ц/803/4784/19
Справа F 187/810/18
Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І. М.
Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого F судді Демченко Е.Л.

суддів F Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Шульгівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, треті особи - Петриківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до територіальної громади в особі Шульгівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області про визнання права власності за набувальною давністю.

Вказувала, що 09 вересня 1968 року її батьком ОСОБА_2 та братами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбано у власність домоволодіння F20 в с.Плавещино Царичанського району Дніпропетровської області, яке вся родина використовувала як дачу в період з травня по листопад кожного року. Вона теж, на час відпустки, проводила час по вказаній адресі, допомагала батькам за господарством до своєї пенсії. Вона сплачувала всі комунальні послуги, здійснювала ремонт будинку за свої кошти, брати не цікавились перебігом справ у будинку, не заперечували того, що будинок залишиться в подальшому їй.

Зазначала, що після смерті 23 січня 1986 року її батька ОСОБА_2, 29 травня 1998 року рідних братів ОСОБА_3 та 14 жовтня 2005 року і ОСОБА_4 вона з питань щодо реєстрації права власності на вказаний будинок нікуди не зверталась. Дружини та діти братів подальшою долею домоволодіння не цікавились, свідоцтво про право на спадщину ніхто не отримав. Вона після смерті матері ОСОБА_5 із 2000 року володіла всім домоволодінням, сплачувала всі платежі, порядок використання між іншими членами сімFя не визначався і тому вона є добросовісним набувачем.

Вказувала також на те, що в 2010 року нею проведені ремонтні роботи, що підтверджуються чеками. Право власності на будинок з 03 травня 1989 року було зареєстровано на її брата ОСОБА_4, про що вона дізналась після його смерті.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнень, просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною власністю на домоволодіння, яке розташоване в Дніпропетровській області Петриківський район с.Плавещина, будинок 20 та складається з наступних обFєктів: житловий будинок А-1 загальною площею 23,1 кв.м, з якої житлова площа складає F 10,3 м2, а допоміжна F 12,8 м2.. Житловий будинок А-1 складається з наступних приміщень: 1) коридор (3,0 м2); 2)кухня (9,8 м2); 3)кімната (10,3 м2); В-1, В1-1, в-1 житловий будинок с прибудовою та тамбуром. Житловий будинок В1 загальною площею 70,1 м2, з якої житлова площа складає 46,5 м2,а допоміжна F 24.2 м2. Житловий будинок В-1 складається з наступних приміщень: 1) коридор (6,5 м2); 2) кухня (17,7 м2); 3)кімната (19,6 м2); 4) кімната (19,9 м2); 5)кімната (7,0 м2); Г-1 підвал зі входом; Д-1; Є-1 - навіс, Ж-1 сарай, З-1 - вбиральня, F1 свердловина, F 2 паркан.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням міського суду ОСОБА_1 оскаржила його до апеляційного суду, просила, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам оскаржуване рішення скасувати, задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що апелянт добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років; від дня смерті власника ОСОБА_4 минув встановлений законом строк володіння; у апелянта була відсутня потреба звертатися для оформлення права спадщини на спірне домогосподарство з підстав передбачених ч.3 ст.1268 ЦК України, зважаючи на те, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину судом не дотримано ч.1 ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в м.КамFянському Дніпропетровської області по вул.Сокуренко (Новікова), F167 з 2006 року, що підтверджується ксерокопією паспорту позивача (а.с.22).

Відповідно до листа директора ОКП «Дніпродзержинське БТІ» від 09 травня 2015 року право власності на житловий будинок, розташований в Дніпропетровській області Петриківського району село Плавещина,20, було зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 03 травня 1989 року, виданого виконкомом Царичанської районної ради (а.с.25), що також підтверджується копією технічного паспорту на імFя ОСОБА_4 ( а.с.26-28).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер 14 жовтня 2005 року (а.с.98).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок, який розташований в Дніпропетровській області Петриківського району село Плавещина,20, має власника ОСОБА_4 і тому вказане майно не може набуватись у власність за набувальною власністю. Крім того, позивач не довела, що добросовісно, відкрито, безперервно користувалась спірним домоволодінням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, оскільки володіння має бути добросовісним, тобто особа не знала і не могла знати про те, що вона володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

У п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року F5 розFяснено, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пFяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, повFязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на спірне домоволодіння, яким вона володіє за волею власника і завжди знала, хто був власником домоволодіння, що виключає добросовісність володіння як підставу для набуття права власності на майно за набувальною давністю, доводи апеляційної скарги про добросовісність набувача є безпідставними.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається спір про спадкове право, а не про право власності саме за набувальною давністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, F

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 14 травня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_6