П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/6312/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/215/19

Рішення ухвалено Рівненським міським

судом у м. Рівне Рівненської області

о 09 год. 06 хв. 13.11.2018

Головуючий у суді першої інстанції: Панас О.В.

Дата складання повного тексту рішення: 16.11.2018

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк";

відповідач: ОСОБА_2;

представники учасників справи (в суді першої інстанції):

позивача: Пуха Наталія Станіславівна;

відповідача: ОСОБА_4;

за участі ( в апеляційному суді): ОСОБА_2 та її представника - адвоката Коробки Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 13 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року в суд звернувся Акціонерний комерційний банк "Укрсоцбанк", який згодом змінив назву на Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - ПАТ "Укрсоцбанк" або банк), з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитною заборгованістю. Позов мотивовано тим, що відповідачем прострочено зобов'язання за кредитним договором №276Д, укладеним між сторонами 15 липня 2008 року. Первинний розмір заборгованості відповідача складав 562 587, 35 гривень, який згодом у судовому засіданні збільшено позивачем до 470 683, 45 гривень - за договором кредиту №390Д від 20.06.2006 та 399 285, 21 гривень - за договором кредиту №276Д від 15.07.2008.

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 14 травня 2015 року відкрито провадження у зазначеній справі і призначено попереднє судове засідання на 10 год. 00 хв. 25 травня 2015 року.

Ухвалою Рівненського міського суду від 05 червня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ "Укрсоцбанк" про захист порушеного права споживача об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Рівненського міського суду від 24 червня 2015 року призначено у справі судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання про ефективність ставки відсотка (реальної процентної ставки) та сукупну вартість кредиту; визначити розмір документально обґрунтованого платежу щомісяця в перерахунку доларів США на гривні; реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, а також про розмір документально обґрунтованого щомісячного платежу в перерахунку доларів США до гривні.

Провадження у справі зупинено.

Висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 28.12.2015 №1558 встановлено, що ефективна ставка відсотка (реальна процентна ставка) на момент укладення договору кредиту від 20.06.2006 №390Д фактично становить 14, 84%, а сукупна вартість кредиту - 205 334, 62 гривні (40 660, 32 долари США). При розрахунку в національній валюті за офіційним курсом ефективна ставка відсотка (реальна процентна ставка) склала 27, 22%, а сукупна вартість кредиту - 387 861, 74 гривні. Щомісячні платежі за договором кредиту від 20.06.2006 №390Д становили від 1 111, 47 гривень (220, 09 доларів США) до 3 893, 38 доларів США). При виконанні розрахунку а національній валюті з урахуванням офіційного курсу реальна процентна ставка за договором кредиту від 15.07.2008 №276Д фактично становила 42, 99%, що є значно вищою за договірну ставку - 17, 72%. При виконанні розрахунку в національній валюті з урахуванням офіційного курсу абсолютне здорожчання за зазначеним договором кредиту становило 263 382, 88 гривень. Щомісячні платежі за умовами договору кредиту №276Д від 15.07.2008 на момент укладення склали від 1 425, 46 гривень (294, 44 долари США) до 4 856, 69 гривень (1 003, 18 доларів США). При здійсненні позичальником платежів за офіційним курсом щомісячні платежі за договором кредиту №276Д від 17.07.2008 склали від 3 339, 98 гривень до 11 250, 54 гривень.

Ухвалою Рівненського міського суду від 25 травня 2015 року відновлено провадження у справі.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського міського суду від 04.03.2016 №68 призначено повторний автоматичний розподіл справи через те, що головуючий суддя вибула у соціальну відпустку по вагітності та пологах.

Ухвалою Рівненського міського суду від 16 травня 2016 року заяву представника позивача про відвід судді, який прийняв справу до свого провадження відповідно до вказаного розпорядження керівника апарату, було відхилено.

В подальшому, 10 березня 2017 року, ПАТ "Укрсоцбанк" збільшено розмір позовних вимог за двома договорами кредиту - від 20.06.2006 №390Д та від 17.07.2008 № 276Д сукупною сумою у 869 968, 66 гривень.

Ухвалою Рівненського міського суду від 25 квітня 2018 року клопотання представника позивача задоволено і зобов'язано банк надати заяву ОСОБА_2 про відкриття позичкового (поточного) рахунку, картки зі зразками підпису позивача, договір банківського рахунку з ОСОБА_2, повідомлення органів податкової служби про взяття банківських рахунків на податковий облік за обома договорами кредиту.

Ухвалою Рівненського міського суду від 31 травня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду, а в частині первісного позову - вирішення справи продовжено.

Ухвалою Рівненського міського суду від 31 травня 2018 року призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Рівненському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, поставивши на розгляд експерта питання про те, чи виконано підпис позивачем або іншою особою у банківській заяві про видачу готівки №15-026 від 20.06.2006 у графі "Підпис отримувача".

Провадження у справі зупинено.

Висновком експерта у судово-почеркознавчій експертизі від 31.07.2018 № 1.1-176/18 встановлено, що підпис у графі "Підпис отримувача" в заяві на видачу готівки №15-026 від 20.06.2006 року виконаний імовірно не ОСОБА_2

Ухвалою Рівненського міського суду від 18 жовтня 2018 року провадження у справі відновлено.

Рішенням Рівненського міського суду від 13 листопада 2018 року позов ПАТ "Укрсоцбанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку 261 437, 72 гривні заборгованості за договором кредиту №390Д від 20.06.2006 та 208 309, 91 гривні заборгованості за договором кредиту №276Д від 15.07.2008.

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Позивач: ПАТ "Укрсоцбанк", місцезнаходження: 03150 м. Київ, вулиця Ковпака, 29; .

Відповідач: ОСОБА_2; місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_1.

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликалася на його незаконність і необґрунтованість, що полягають у невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначала про неврахування судом обставин припинення дії кредитних договорів, оскільки п. 3.3.14 договорів відповідач зобов'язаний впродовж 60-календарних днів з дня одержання письмового повідомлення позивача достроково повернути в повному обсязі кредит разом з нарахованими процентам, комісією та можливі штрафні санкції. Мотивуючи свої доводи, покликається на положення договору про внесення змін №3 від 14.09.2012 до договору кредиту №276Д від 15.07.2008.

Так само вказувала про хибність висновків суду через незастосування умов пункту 4.5 кредитного договору №390Д від 20.06.2006 та пункту 4.4 кредитного договору №276Д від 15.07.2008. Тобто при достроковому стягненні заборгованості не нараховуються проценти за кредитом, неустойка тощо. З огляду на це судом не додержано правила ст.ст. 1048 і 1050 ЦК України. Покликалася на правові позиції Верховного Суду України та Верховного Суду, що зафіксовані у постановах від 14.02.2018 у справі №564/2199/15ц, від 08.08.2018 у справі №4/5025/1437/11, від 05.09.2018 у справі №127/1544, від 26.09.2018 у справі №564/4/18, від 03.10.2018 у справі №487/3919/15-ц, від 16.10.2018 у справі №127/20279.16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

Не згодна і з твердженнями суду про стягнення заборгованості у тому розмірі, висновку про який дійшов суд, адже строк повернення кредитних коштів, процентів тощо настає для позичальника на 61 день з дати невиконання чи прострочення виконання зобов'язань - до 13.09.2012. Після цієї дати наступний такий строк настає на 91 день з дати невиконання чи прострочення виконання зобов'язань. Намагаючись підтвердити свої доводи, наводила свої розрахунку розміру заборгованості за обома кредитними договорами, тобто спростовувала розмір заборгованості, що присуджена судом.

Продовжуючи мотивування аргументів про помилковість розрахунків, вважала, що розтлумачений нею зміст додаткової угоди №1 до договору кредиту №276Д від 15.07.2008 та додаткову угоду №3 до договору кредиту №390Д від 20.06.2006 суперечить застосованій судом цивільно-правовій відповідальності щодо позичальника.

При цьому посилалася на необґрунтованість висновків суду про неправомірність зарахування усіх здійснених ОСОБА_2 платежів виключно в рахунок погашення процентів за користування кредитом, а не в рахунок погашення заборгованості у т.ч. основної, яка існувала на дату автоматичного повернення кредиту на 91 день.

З викладених міркувань просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції, ухваливши нове, яким відмовити банку у позові до ОСОБА_2

У поданому відзиві ПАТ "Укрсоцбанк", вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити. На його переконання, висновки суду про обов'язок повернення заборгованості за кредитним договором та про її розмір повністю відповідає обставинам справи та вимогам закону. Правові позиції Верховного Суду України та Великої Палати Верховного суду підтверджують умотивованість оскаржуваного рішення.

Іншими учасниками справи, а також особами, які не брали участі в справі, апеляційні скарги не подавалися.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, 20 червня 2006 року між сторонами укладено договір кредиту №390Д, за положеннями якого ПАТ "Укрсоцбанк" в порядку та на умовах, визначених цим договором, надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 38 900 доларів США зі сплатою 12,85 процентів річних за користування кредитом з погашенням основної заборгованості згідно з графіком, що визначений як додаток №1, та кінцевим терміном погашення заборгованості до 19.06.2021.

До умов цього договору внесено зміни додатковою угодою №1 від 20.10.2008, відповідно до умов якої процентну ставку за користування кредитом визначено на рівні 14, 5 процентів річних. Додатковою угодою №390Д/1 від 02.07.2010 графік погашення заборгованості за кредитом викладено у новій редакції.

14 вересня 2012 року договором №3 внесено зміни до договору кредиту від 20.06.2006 №390Д, за яким в зв'язку з переходом позивача на нове програмне обслуговування в ІБС "Flex Cube", сторони погодили зміст основного договору у новій редакції.

Положеннями договору про внесення змін №4 від 14.09.2012 року до договору кредиту №390Д від 20.06.2006 року внесено зміни в частині викладення графіку погашення основної заборгованості за тілом кредиту відповідно до графіка (додаток №1) до цього правочину, де визначено кінцевий термін повергнення заборгованості за кредитом не пізніше 13.08.2014 року (пункт 2.4), відсоткову ставку встановлено впродовж 24-х місяців на рівні одного відсотка річних (пункт 2.2). В разі ж невиконання та/або неналежного виконання відповідачем умов договору про внесення змін - процентна ставка з першого числа місяця наступного за місяцем, на який припадає факт такого невиконання, визначається на рівні, який встановлений у договорі кредиту №390Д від 20.06.2006, тобто 14, 5%.

Зміст розрахунку заборгованості станом на 15 квітня 2015 року вказує про розмір боргу за основним договором - 11 403, 27 доларів США, що еквівалентно на той день 307 915, 57 гривень, де 6 786, 26 доларів США (155 585, 31 гривня) - заборгованість за кредитом, 4 617, 02 доларів США (105 852, 41 гривень) - заборгованість за процентами, 41 374, 64 гривень - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 5 103, 21 гривень - пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

В подальшому, 15 липня 2008 року, між сторонами укладено кредитний договір №276Д, за яким позичальник отримав, а банк - надав в порядку і на умовах, визначених цим правочином, у тимчасове користування на основі забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 35 000 доларів США зі сплатою 13, 5 процентів річних з погашенням основної заборгованості за кредитом відповідно до графіка, що викладений у пункті 1.1.1 договору кредиту №390Д від 15.07.2008, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 14.07.2018.

До основного договору 20 жовтня 2008 року внесено зміни через укладення додаткової угоди №1, якою процентну ставку змінено і визначено на рівні 14, 5 % річних. Додатковою угодою №276Д/1 від 02.07.2010 графік погашення заборгованості за кредитом викладено у новій редакції.

Далі, 14 вересня 2012 року між сторонами укладено договір про внесення змін №3 до основного договору. Цим договором у зв'язку з переходом банку на нове програмне забезпечення обслуговування в ІБС "Flex Cube" зміст договору кредиту №276Д від 15.07.2008 року викладено в новій редакції.

Договором про внесення змін №4 від 14.09.2012 до основного договору внесено зміни в частині викладення графіка погашення заборгованості за тілом кредиту відповідно до графіка, що є додатком №1, з кінцевим терміном повернення заборгованості не пізніше 13.09.2014 (пункт 2.4). Цим правочином встановлено відсоткову ставку протягом 24-х місяців на рівні одного відсотка річних (пункт 2.2), а в разі невиконання та/або неналежного виконання відповідачем умов договору про внесення змін - процентна ставка з першого числа місяця, наступного за місяцем, на який припадає факт такого невиконання, встановлюється на рівні, який визначений у основному договорі, тобто 14, 5%.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_2 неналежним чином виконує умови договору кредиту №276Д від 15.07.2008, що полягає у несвоєчасності та неповноті сплати кредиту і процентів. За даними розрахунку заборгованості 10.06.2014 нею востаннє здійснено сплату заборгованості за кредитом в розмірі 870, 05 доларів США, а за процентами тоді ж - 129, 95 доларів США.

Право банку на заявлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитом виникло у разі затримання позичальником сплати кредиту чи його частини та/або процентів щонайменше на три календарні місяці (пункт 3.2.3.1 договору кредиту від 15.07.2008 №390Д). З огляду на це ПАТ "Укрсобанк" вправі вимагати стягнення основного тіла кредиту, процентів за користування кредитом, сплати комісії та можливих штрафних санкцій. В той самий час, за правилами пункту 3.3.14 основного договору відповідач зобов'язаний впродовж 60 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення позивача достроково повернути повністю кредит з нарахованими процентами, комісією та можливі штрафні санкції.

Умовами пункту 4.1. договору кредиту №276Д від 15.07.2008 передбачено обов'язок ОСОБА_2 у разі прострочення строків погашення кредиту і сплати процентів сплатити кредитодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у той період.

Розрахунком заборгованості стверджується обставина нарахування відповідачу пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 43 549, 68 гривень, за несвоєчасне погашення відсотків - 2 812, 20 гривень.

Змістом цього розрахунку вказується про те, що станом на 14 квітня 2015 року загальна сума заборгованості за основним договором складає 9 103, 64 доларів США та 46 361, 88 гривень, що сумарно в національній валюті - гривні становить на 14 квітня 2015 року 254 671, 78 гривень, в т.ч. 169 956, 53 гривні (7 427, 51 доларів США).

Заборгованість за процентами склала на той самий час 1 676, 13 доларів США (38 353, 38 гривень). Пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 43 549, 68 гривень, а пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 2 812, 20 гривень.

Підсумувавши заборгованість за обома договорами кредиту - від 20.06.2006 №390Д і від 15.07.2008 №276Д, суд попередньо інстанції обґрунтовано отримав 562 587, 35 гривень.

Як правильно послався суд, 17 лютого 2015 року банком було направлено ОСОБА_2 листа за №02-06/518 з вимогою повернути повністю кредитні кошти, проценти за фактичний час використання коштів та нараховані штрафні санкції, який відповідачем отримано 25 лютого 2015 року і сторонами цей факт не заперечується. При цьому зроблено вірне посилання на правову позицію Верховного Суду, що зафіксована у постанові від 14 лютого 2018 року у провадженні №61-2404св18, якою визначено, що після цієї вимоги кредитні договори припинили свою дію, а кредитор втратив своє право нараховувати та стягувати проценти за кредитним договором.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про продовження нараховування банком, а також стягнення судом процентів за користування кредитом, пені та інших платежів, передбачених кредитними договорами.

Разом з тим, судом було відхилено з роз'ясненням правових підстав для цього і вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" щодо стягнення даних платежів, при цьому зазначивши про право на застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак такої вимоги банком заявлено не було.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав банк, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково, стягнувши з ОСОБА_2 на користь кредитодавця 261 437, 72 гривні за договором кредиту №390Д від 20.06.2006 та 208 309, 91 гривень за договором кредиту №267Д від 15.07.2008. В той же час, відмовлено у стягненні пені за обома договорами кредиту.

Належним чином відмовлено судом і в стягненні процентів, що нараховані банком поза межами дії кредитних договорів, тобто після заявлення вимог про дострокове стягнення кредитних коштів.

Приходячи до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів також бере до уваги принципи диспозитивності цивільного судочинства та межі апеляційного оскарження.

Так, згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Тобто даними вимогами закону закріплено правила диспозитивності цивільного судочинства, які полягають у наданні особам, що беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Зміст принципу диспозитивності розкривається через такі положення:

-хто хоче здійснити свої права, повинен сам потурбуватися про це;

-особа, якій належить право, може від нього відмовитися;

-нікого не можна примушувати пред'явити позов (подати апеляційну чи касаційну скаргу) проти своєї волі;

-суд не повинен виходити за межі вимог сторін, за винятками встановленими законом.

Диспозитивність діє на усіх стадіях цивільного процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки кредитором рішення суду в частині відмови в позові не оскаржувалося, в т.ч. і щодо стягнення заборгованості в доларах США, однак яка присуджена в національній валюті - гривні, тобто задовольняє майнові права та інтереси позивача, тому апеляційний суд не вбачає об'єктивних підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги і перевірки його в іншій частині.

Щодо аргументів заявника про помилковість розрахунку кредитної заборгованості та наявність мотивів для відмови в задоволенні позову в частині, де його задоволено, то апеляційний суд враховує таке.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 листопада 2012 року у справі №6-122цс12, встановлено, що за змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Наявність вини позичальника, який одержав кредитні кошти за договором та недовів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

Тобто враховується, що при вирішенні спірних відносин діє презумпція винуватості боржника.

Між тим, належних, допустимих, а також об'єктивних і переконливих доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач не надала, що унеможливлює задоволення її апеляційної скарги.

За змістом ст.ст. 12 і 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не є обґрунтованими аргументи заявника про порушення норм процесуального права, що полягали у неправильній оцінці доказів у справі. При цьому колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частина третя цієї статті наводить вичерпний та повний перелік випадків таких процесуально-правових дефектів, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Проте будь-яких доказів про існування фактів, які були б чи могли би бути мотивом для задоволення апеляційної скарги в цій частині, тобто щодо недодержання судом норм процесуального права з обов'язковим скасуванням чи зміною оскаржуваного рішення, відповідач не навів, матеріали справи не містять, а апеляційним судом їх не було здобуто. Щодо решти доводів відповідача про недодержання судом норм права та хибність його висновків, то вони є голослівними і не стверджуються жодними доказами.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦПК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду від 13 листопада 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний постанови текст складено: о 14 год. 50 хв. 26.02.2019

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

С.О.Гордійчук