Справа № 446/708/18 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/2149/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Іванова О.О.

З участю: учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 446/708/18 за апеляційною скаргою особи, що не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Добротвірської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, Відділу приватизації Добротвірського комунального підприємства «Підприємства по обслуговуванню житла», третьої особи Служби у справах дітей Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації у Львівській області, про часткове скасування наказу та переведення квартири до комунального житлового фонду ,-

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом, уточнивши який просять, скасувати частково наказ Добротвірської ТЕС від 04.04.2008 року за №112 «Про передачу житлових квартир у власність громадян`в частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 житлової квартири за адресою АДРЕСА_1 та перевести квартиру АДРЕСА_2 до комунального житлового фонду.

В обґрунтування позовних вимог, посилаються на те, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 було зареєстровано право власносності одноособово на житлову квартиру АДРЕСА_2 . Згадана квартира була надана відповідачу ОСОБА_5 та членам його сім`ї на той час ОСОБА_4 та ОСОБА_2 згідно ордера №1370 від 23.06.1993 року на підставі рішення виконкому Добротвірської селищної ради №46 від 17.06.1993 року. В подальшому у зв`язку із збільшенням членів сім`ї відповідач по причині народження ще однієї дитни, в дану квартиру з 03.10.1994 року зареєстрував ОСОБА_3 . Всі члени сім`ї, перебуваючи на квартирній черзі, з часу отримання житла, набули право на безоплатну приватизацію житла згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» оскільки ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» «Об`єкти приватизації» в п. 1. передбачено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках , кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Проте до 04.04.2008 року (до часу вирішення питання про приватизацію квартири), на той час неповнолітня ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 з 20.03.2008 року були виписані з квартири, внаслідок чого втратили право на приватизацію даної квартири. Виписувалися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з порушенням їхніх прав на житло, оскільки квартира надавалася сім`ї в складі 3-х осіб, проте в подальшому безпідставно приватизовувалася на одну особу, оскільки така приватизація проводилася вже на одну особу. Крім того, при їх виписці не було отримано згоди органу опіки та піклування, не досліджувалося питання що в такий спосіб порушуються їхні права на житло. ОСОБА_4 будучи дружиною відповідача ОСОБА_5 , 25.03.2004 року була також виписана з даної квартири. Через протиправні дії відповідача позивачі не знали що їх було виписано і такий спосіб вони втратили право на приватизацію.

Рішенням Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 05 листопада 2018 року позов задоволено.

Скасовано частково наказ Добротвіської ТЕС від 04.04.2008 року за №112 «Про передачу житлових квартир у власність громадян» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 житлової квартири за адресою АДРЕСА_1 та переведено квартиру до комунального житлового фонду.

Рішення оскаржила особа, що не брала участі у справі ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу 20 червня 2019 року. В апеляційній скарзі зазначає, що даним рішенням порушуються його права та інтереси, оскільки рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 вересня 2019 року задоволено його позов про стягнення з ОСОБА_5 боргу в сумі 535 045,65 грн. Під час розгляду даної справи судом були вжиті заходи забезпечення позову, зокрема заборонено відчужувати нерухоме майно, що належить ОСОБА_5 на праві власності, а саме квартиру, яка є предметом спору у даній справі. Вважає, що даний позов поданий з метою уникнути звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення боргу на його користь. Ухвалюючи рішення, суд не з`ясував відношення до позову відповідача, а також дійшов висновку, що дії ОСОБА_5 є неправомірними за відсутності будь-яких доказів про це. Суд не врахував того, що в паспортах позивачів є відмітка про зняття з реєстрації з спірної квартири, а тому твердження про те, що їм не було відомо про це не відповідає дійсності. В матеріалах справи відсутні докази, що саме відповідач знімав дітей та дружину з реєстрації з спірної квартири . Задовольняючи позов, суд не з`ясував чи перебуває квартира під будь-яким обтяженнями, в заставі чи іпотеці. Крім цього, фіктивність даного позову підтверджується тим, що у справі за його позовом про стягнення боргу інтереси ОСОБА_5 представляє адвокат Ференц Р.І., а у даній справі адвокат Ференц Р.І. представляв інтереси позивачів. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, суд дійшов висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Згідно з ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що право позивачів на приватизацію майна не реалізовано через протиправні дії відповідача ОСОБА_5 , у зв`язку реєстрацією ним спірної квартири одноособово у приватну власність, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскаржуючи рішення ОСОБА_1 зазначає, що даний позов поданий з метою уникнути звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення боргу на його користь.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що такі доводи апелянта є голослівними та зазначеним рішенням його права не порушуються.

З доданих до апеляційного суду документів, встановлено, що рішення на яке посилається апелянт в апеляційній скарзі змінено постановою Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року, яка набрала законної сили. Зазначеною постановою стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 235 531,80 коп., 2495 грн. судових витрат, а також 3531 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

З оскаржуваного рішення судом встановлено, що предметом даного позову є захист права позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на безоплатну приватизацію житла в яке вони були вселені на підставі ордеру №1370 від 23.06.1993 року.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивачі скористалися зазначеним правом та звернулися до суду за захистом своїх прав.

В свою чергу ОСОБА_1 теж скористався своїм право на звернення за захистом своїх прав та суд захистив його право стягнувши з відповідача заборгованість за договором позики.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»(далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст.48 Закону передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно з ст.50 Закону звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Доказів того, що у відповідача ОСОБА_5 відсутні доходи чи майно за рахунок яких можна виконати рішення, крім квартири, яка є предметом даного спору і житлом позивачів та відповідача, апелянтом не надано.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, з таких вбачається, що оскаржуваним рішенням суд не вирішував питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , а оскаржуючи рішення на захист своїх інтересів, апелянт не зважає на інтереси позивачів, які не є боржниками перед ним .

У справі Мушта проти України Європейський Суд з прав людини зазначив, що суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Керуючись ст.ст. 362 ч.1 п.3, 383, 384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

у х в а л и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, що не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 листопада 2018 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 18 листопада 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк