Справа № 615/1248/19
Провадження № 2/615/454/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Товстолужського О.В.,

при секретареві Неділько І.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки,

в с т а н о в и в:

27 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки.

В позові зазначено, що 31.08.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання позичальнику грошових коштів в розмірі 68 286 грн. 26 коп., що за курсом НБУ на дату підписання договору становило 2 662 дол. США. 08.09.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено додатку угоду №1, відповідно до якої було визначено, що позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 77 607 грн. 38 коп., що за курсом НБУ на дату підписання додаткової угоди становило 2 904 дол. США. 11.10.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №2, відповідно до якої позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 79 496 грн. 03 коп., що за курсом НБУ на дату підписання додаткової угоди становило 3 078 дол. США. 30.12.2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду №3, відповідно до якої позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в сумі 163 096 грн. 00 коп., що за курсом НБУ на дату підписання договору становило 6 171 дол. США. Фактом отримання позичальником грошових коштів за додатковою угодою №3 є розписка від 30.12.2016 року. Строк повернення грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №3 від 30.12.2016 року, становить 31.03.2017 року. Однак, станом на день пред`явлення позову, відповідач не виконав зобов`язання та не повернув суму позики. Крім того, відповідно до п 4.2 Додаткової угоди №3, за несвоєчасне повернення позики, позичальник сплачує позикодавцю неустойку в суму 1 630 грн. 96 коп., що є 1 % від суми визначеної в п. 1.1 додаткової угоди, за кожний календарний день простроченої заборгованості.

Позивач вимагає стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики, що складає 163 096 грн. 00 коп. та неустойку в сумі 148 825 грн. 10 коп. Крім того, позивача вимагає стягнути із ОСОБА_2 на його користь судові витрати зі сплати судового збору.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що 31.08.2016 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, а згодом три додаткові угоди до нього, відповідно до якої відповідач отримала кошти в сумі 163 096 грн. 00 коп. із кінцевим строком повернення 31.03.2017 року. Оскільки станом на день подання позову, відповідач взагалі не виконувала договір, ОСОБА_2 має заборгованість за даним договором.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та пояснила, що вона в 2016 році звернулась до юридичної особи МП «Каштан-2000», яке знаходиться в м. Харкові з метою отримання грошей. Як пояснила ОСОБА_2 , їй там повідомили, що необхідно підписати договір позики. За даним договором, вона отримала кошти в сумі 1 500 дол. США. Проте, згодом, ОСОБА_1 шляхом омани, змусив її підписати додаткові угоди до вказаного договору та розписку, хоча кошти, розмір яких зазначених в них, вона не отримувала. ОСОБА_2 зауважила, що нею було повернуто 285 дол. США, що підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_1 , крім того, в порядку виконання рішення суду, яке в подальшому було залишено без розгляду, у неї був вилучений автомобіль, який був проданий на електронних торгах, і позивачу було перераховано 153 269 грн. 65 коп. Таким чином, уся сума боргу, нею була погашена перед позивачем.

Представник відповідача в судовому засіданні також заперечила проти задоволення позову та пояснила, що ОСОБА_1 в 2017 році звертався до Валківського районного суду Харківської області із таким самим позовом та вимагав стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за договором позики. Заочним рішенням його позов був задоволений. Не дивлячись на те, що ОСОБА_2 була подана заява про скасування вказаного заочного рішення, приватним виконавцем, яким здійснювалось його примусове виконання, було реалізовано автомобіль, який належав ОСОБА_2 , на електронних торгах. Кошти від отриманої реалізації в сумі 153 269 грн. 65 коп., приватний виконавець перерахував на користь ОСОБА_1 . Згодом, ухвалою Валківського районного суду Харківської області заочне рішення було скасоване та призначено справу до розгляду. З огляду на те, що ОСОБА_1 не з`являвся в судові засідання, судом його позов був залишений без розгляду. Ухвалою суду від 18.09.2019 року вирішено здійснити поворот виконання судового рішення, проте, ані ОСОБА_1 , ані приватний виконавець, так і не повернули реалізований автомобіль.

Також представник відповідача зазначила, що ОСОБА_2 отримувала кошти від ОСОБА_1 в сумі 1 500 дол. США, тоді, як вважала, що договір був укладений між нею та юридичною особою МП «Каштан-2000». ОСОБА_1 змусив підписати ОСОБА_2 додаткові угоди до договору позики, тим самим збільшивши суму боргу, хоча фактично, відповідач такі кошти не отримувала. Як пояснила представник, оскільки вартість реалізованого автомобіля повністю перекриває борг, які ОСОБА_2 отримала від позивача, тому позов задоволеним бути не може.

Як вбачаться зі змісту п. 3 ч. 3 ст. 265 ЦПК України, рішення має містити зазначення процесуальних дій у справі.

Так, 27 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки.

Ухвалою судді від 10.09.2019 року провадження у справі відкрите та призначено до розгляду в підготовче судове засідання.

18.10.2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 в якому вона зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі з огляду на те, що ОСОБА_1 повторно звертається до суду із аналогічним позовом та доказами про стягнення за договором позики боргу в сумі 163 096 грн., неустойки 148 825 грн. 10 коп. Позивач на день подання позову мав повне відшкодування боргу. За первісним позовом про стягнення за цим же договором позики з ОСОБА_2 (справа №615/1477/17) за заочним рішенням суду, яке 28.03.2019 року було скасоване, проте за виконавчим провадженням №56676407 приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. по цій справі 30.01.2019 року для погашення боргу ОСОБА_1 , було описано та накладено арешт на автомобіль «Renault Duster», державний номер: НОМЕР_1 , 2013 року випуску, що належав

ОСОБА_2 04.03.2019 року було реалізовано автомобіль ОСОБА_2 через електронні торги «Сетам» за 233 700 грн. та 13.03.2019 року кошти від реалізації перераховані платіжним дорученням ОСОБА_1 для погашення усієї суми боргу, всі ці дії проходили незважаючи на те, що заочне рішення суду в цей час переглядалось і скасувалось судом. Таким чином, на день подання позову, ОСОБА_1 отримав повне відшкодування боргу, а тому права ОСОБА_1 на день подання позову, щодо боргу, порушено не було. 18.09.2019 року, ухвалою Валківського районного суду Харківської області задоволено заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду по справі №615/1477/17 та повернення незаконно вилученого та реалізованого автомобіля ОСОБА_2 . ОСОБА_1 рішення суду про поворот виконання рішення суду і повернення автомобіля не виконано і кошти від його реалізації не повернув ОСОБА_2 . ОСОБА_1 подаючи повторно позов, не зазначає ці факти та має намір повторно отримати кошти. Крім того, ОСОБА_2 отримувала кошти не в ОСОБА_1 особисто, а брала позику в юридичної особи МП «Каштан-2000». Попередній розрахунок суми позики, також був наданий МП «Каштан-2000» за адресою: м. Харків, вул. Леніна, 6, офіс 11, і за цією ж адресою був вчинений спірний договір. Розрахунок неустойки проведений не вірно, оскільки стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями, а не як розраховує позивач за 874 дні.

Ухвалою суду від 21.10.2019 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів було відмовлено, закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті.

Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 31.08.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_1 передає ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 68 286 грн. 26 коп., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 2 662 доларів США, з кінцевим терміном повернення 30.11.2016 року (а.с.7-8).

08.09.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладена додаткова угода № 1 до договору позики від 31.08.2016 року, згідно умов якого ОСОБА_1 передає ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 77 607 грн. 38 коп., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 2 904 доларів США, з кінцевим терміном повернення 30.11.2016 року (а.с.9-10).

11.10.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладена додаткова угода № 2 до договору позики від 31.08.2016 року, згідно умов якого ОСОБА_1 передає ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 79 496 грн. 03 коп., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 3 078 доларів США, з кінцевим терміном повернення 30.11.2016 року (а.с.11-12).

30.12.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладена додаткова угода № 3 до договору позики від 31.08.2016 року, згідно умов якого ОСОБА_1 передає ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 163 096 грн. 00 коп., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 6 171 доларів США, з кінцевим терміном повернення 31.03.2017 року (а.с.13-14).

Відповідно до п. 2.1. договору позики від 31.08.2016 року та додаткових угод до нього, передача суми позики здійснюється під час підписання договорів. На підтвердження укладення договору та отримання коштів, позичальник видає позикодавцеві розписку.

На підтвердження отримання позики відповідачем, ОСОБА_1 представлена розписка, згідно змісту якої, ОСОБА_2 посвідчила, що отримала від ОСОБА_1 позику у

розмірі 163 096 грн. 00 коп., що за курсом НБУ станом на 30.12.2016 року еквівалентно 6 171 доларів США та зобов`язалась повернути кошти в строк до 31.03.2017 року (а.с.15).

Сторона відповідача не заперечила, що ОСОБА_2 власноручно писала дану розписку.

Разом з тим, відповідач та її представник в судовому засіданні стверджували, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 лише 1 500 дол. США, а ОСОБА_1 змусив її підписати додаткові угоди та розписку.

Проте, на підтвердження вказаних обставин, об`єктивних даних в судове засідання, ані відповідачем, ані її представником, - не надано.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року (справа №369/3340/16-ц) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд вважає встановленою ту обставину, що між сторонами був укладений договір позики та ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 163 096 грн. 00 коп. з терміном повернення в строк до 31.03.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, ОСОБА_2 зобов`язана була повернути кошти ОСОБА_1 , кінцевим терміном якого було 31.03.2017 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 зобов`язання у строки визначені сторонами належним чином не виконала, суд вважає, що існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики.

В судовому засіданні сторона відповідача пояснила, що ОСОБА_2 в рахунок виконання договору позики було сплачено 285 дол. США.

На підтвердження чого, надана розписка від 11.10.2016 року, згідно змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 285 дол. США.

Позивач в судовому засіданні зауважив, що дана розписка не стосується предмету позову, оскільки гроші в сумі 285 дол. США ним отриманні до підписання додатку №3.

Позивач в судовому засіданні зауважив, що вказані кошти ним були отриманні в рахунок виконання іншого договору, крім того, до отримання ОСОБА_2 грошових коштів.

Разом з тим, на думку суду, вказані кошти були отримані ОСОБА_1 на виконання договору позики саме від 31.08.2016 року, оскільки позивач особисто повідомив, що додаткові угоди є наслідком невиконання договору позики від 31.08.2016 року, а відтак, сплата ОСОБА_2 коштів в сумі 285 дол. США підлягає зарахуванню в рахунок виконання нею зобов`язань за остаточними умовами.

Виходячи з пояснень позивача про те, що додаткові угоди №1 та №2 є складовими договору позики від 31.08.2016 року, зміст цих угод не має вирішального значення для прийняття рішення по суті спору.

Отже, зазначену суму необхідно вважати повернутою, що еквівалентно ставці НБУ станом на 11.10.2016 року становить 7 360 грн. 74 коп. (за 1 дол. США 25,8271 грн.)

Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 за договором позики від 31.08.2016 року становить 155 735 грн. 26 коп.

Позивач також вимагає стягнути із ОСОБА_2 неустойку в сумі 148 825 грн. 10 коп.

Суд вважає, що вимоги в цій частині мають бути задоволеними частково.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Максимальний розмір неустойки чинним законом не встановлений.

Як вбачається з п. 4.2 додаткової угоди №3 до договору позики від 31.08.2016 року, за несвоєчасне повернення позики, позичальник сплачує позикодавцю неустойку в розмірі 1 630 грн. 96 коп., тобто 1% від суми заборгованості за кожний календарний день простроченої такої заборгованості.

ОСОБА_1 в обгрунтування суми неустойки надав розрахунок.

Позивач під час розрухунку виходив з меншої, відносно договору суми, а саме розмір неустойки зазначив 0, 25 проценту від суми заборгованості за кожен день не виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, суд виходить з розміру неустойки - 0,25 % за кожний день прострочення, а не 1%, як то, передбачено додатковою угодою №3.

Згідно положень статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За таких підстав, розмір неустойки визначається як множення загальної суми заборгованості 155 735 грн. 26 коп. на 0,25 проценту, що становить 0,0025 та множення на 365 днів, тобто один календарний рік, а тому сума неустойки становить 142 127 грн. 35 коп.

Таким чином, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 31.08.2016 року становить 297 862 грн. 61 коп.

В судовому засіданні представник відповідача наголосила на тій обставині, що за даним договором позики, увесь борг із ОСОБА_2 стягнутий.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представник відповідача пояснила, що ОСОБА_1 вже звертався до суду із таким самим позовом про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за договором позики (справа №615/1477/17).

Також представник зазначила, що в рамках тієї справи, позивачем був отриманий виконавчий лист, який було звернуто до виконання приватному виконавцю ОСОБА_4 , і останній під час примусового виконання судового рішення описав та арештував автомобіль «Renault Duster», державний номер: НОМЕР_1 , 2013 року випуску, який належав ОСОБА_2 та реалізував його на електронних торгах. Виручену суму було перераховано ОСОБА_1 .

Суд не погоджується з такою позицією сторони відповідача та вважає її помилковою з огляду на наступне.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 18.09.2019 року, в справі за заявою ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду в цивільній справі №615/1477/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, трьох відсотків річних, інфляційних витрат та неустойки встановлені певні обставини руху зазначеної цивільної справи.

Так, 15 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Валківського районного суду Харківської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, трьох відсотків річних, інфляційних витрат та неустойки.

Згідно змісту позову, ОСОБА_1 вимагав стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 31.08.2016 року в розмірі 163096,00 грн., 3% річних у розмірі 2989,35 грн. за період з 01.04.2017 року по 09.11.2017 року, 9834,27 грн. інфляційних витрат за період з квітня по вересень 2017 року, неустойку у розмірі 363704,08 грн. за період з 01.04.2017 року по 09.11.2017 року, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5396,24 грн.

Заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 25 січня 2018 року позов задоволений в повному обсязі.

30.03.2018 року Валківським районним судом Харківської області на підставі зазначеного судового рішення видано виконавчий лист.

26.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 26.06.2018 року відкрите виконавче провадження зі стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у загальному розмірі 545 019 грн. 94 коп.

Постановою приватного виконавця Кудряшова Д.В. від 30.01.2019 року проведений опис та арешт майна боржника, а саме автомобіля «Renault Duster», державний номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 . Зазначений автомобіль переданий на зберігання стягувачу ОСОБА_1 .

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 28.02.2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 від 30.01.2019 року та зупинення проведення публічних торгів арештованого майна приватним виконавцем Державним підприємством «СЕТАМ» - відмовлено.

28 лютого 2019 року до суду звернулась ОСОБА_2 із заявою про перегляд заочного рішення.

04.03.2019 року проведені електронні торги на яких було реалізовано вилучений у ОСОБА_2 автомобіль «Renault Duster», державний номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 за 233 700 грн. 00 коп., що витікає з протоколу проведення електронних торгів №390996.

На підставі розпорядження приватного виконавця №56676407 від 13.03.2019 року, грошові кошти, що надійшли від реалізації арештованого майна перераховано ОСОБА_1 , заставодержателю КС «Фінансова підтримка» та приватному виконавцю як основна винагорода.

Із розпорядження приватного виконавця №56676407 та платіжного доручення №332 від 13.03.2019 року витікає, що приватним виконавцем під час примусового виконання рішення суду, щодо стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 31.08.2016 року ОСОБА_1 було перераховано грошову суму в розмірі 153 269 грн. 65 коп. (а.с.66-67).

28 березня 2019 року ухвалою Валківського районного суду Харківської області заяву ОСОБА_2 задоволено та заочне рішення Валківського районного суду Харківської області від 25.01.2018 року скасовано, а цивільну справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Після скасування заочного рішення, оскільки ОСОБА_1 в судові засідання призначені на 15.04.2019 року, 08.05.2019 року та 06.06.2019 року тричі не з`явився, ухвалою суду від 06.06.2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, трьох відсотків річних, інфляційних витрат та неустойки залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 18.09.2019 року задоволено заяву ОСОБА_2 про поворот виконання заочного рішення суду у цивільній справі №615/1477/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, трьох відсотків річних, інфляційних витрат та неустойки, вирішено і скасувати прийняті рішення приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Дмитром Вячеславовичем в порядку здійснення виконавчого провадження №56676407 пов`язані з реалізацією майна ОСОБА_2 , автомобіля марки «Renault Duster» номер кузова: НОМЕР_2 .

Крім того, даною ухвалою, в порядку повороту виконання заочного рішення Валківського районного суду Харківської області від 25.01.2018 року вирішено повернути належний ОСОБА_2 автомобіль марки «Renault Duster» номер кузова: НОМЕР_2 .

Обставини викладені в ухвалі суду, також підтверджуються наданими ОСОБА_2 доказами (а.с.60-67)

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, обов`язковому виконанню підлягає лише судове рішення, що набрало законної сили.

Отже, враховуючи, що заочне рішення Валківського районного суду Харківської області від 25.01.2018 року було скасоване, а позов ОСОБА_1 був залишений без розгляду, підстав вважати, що ОСОБА_1 повторно подав позовну заяву до суду із тим самим предметом та з тих самих підстав, - не вбачається.

Поворот виконання судового рішення, сам по собі передбачає повернення стягувачем боржнику майна (коштів), які були стягнені на виконання такого судового рішення.

Пояснення позивача про те, що жодного відшкодування за заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 25.01.2018 року в порядку виконання він не отримував, спростовуються вищевказаними доказами про перерахування йому 153 269 грн. 65 коп.

Як вбачається з ч. 3 ст. 263 України, судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд вважає, що перерахована ОСОБА_1 сума в розмірі 153 269 грн. 65 коп. підлягає зарахуванню в рахунок загальної суми заборгованості та не може бути повторно стягнута із відповідача.

Таке рішення, буде відповідати завданню цивільного судочинства та буде справедливим з огляду на складність виконання ухвали про поворот виконання судового рішення, в частині повернення автомобіля, який був реалізований на електронних торгах.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 31.08.2016 року в сумі 144 592 грн. 96 коп., як різницю між 297 862 грн. 61 коп. та 153 269 грн. 65 коп.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу право звернутись до суду із заявою про визнання виконавчого листа про поворот виконання рішення суду у справі №615/1477/17 таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, із ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1 434 грн. 84 коп., тобто пропорційно задоволеній сумі, яка складає 46%.

Керуючись ст. ст. 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 31.08.2016 року в сумі 144 592 грн. 96 коп.

Роз`яснити позивачу право звернутись до суду із заявою про визнання виконавчого листа про поворот виконання рішення суду у справі №615/1477/17 таким, що не підлягає виконанню.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору сумі 1 434 грн. 84 коп.

Повний текст рішення складений 28 листопада 2019 року.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Товстолужський