Справа № 640/4913/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі - Медведєвої Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 1611600, 00 гривень. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.10.2015 року ОСОБА_2 позичила у нього гроші в розмірі 60000 доларів США, про що була складена розписка від 13.10.2015 року. Строк повернення грошей в розписці зазначений 12.11.2015 року. Але до визначеної дати відповідач гроші не повернула. Зазначив, що неодноразово звертався до неї з вимогою про повернення суми боргу, але відповідач борг повертати відмовляється, мотивуючи відсутністю коштів та до теперішнього часу борг не повернула. Для визначення ціни позову позивач використав офіційний курс НБУ станом на дату подання позову до суду, а саме 26,86 гривень за 1 долар США. Вважає, що відповідач не виконала взяті на себе зобов"язання в повному обсязі та не повернула заборгованості за борговою розпискою.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.03.2019 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позивач надав до суду заяву про слухання справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з"явилась, повідомлялась належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні поштові конверти з відміткою про відсутність адресату за адресою, зазначеною в позовній заяві, що свідчить про належне повідомлення відповідача. Заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи без її участі до суду не надходило.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву обґрунтованою, проте такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до оригіналу розписки від 13.10.2015 року ОСОБА_2 , паспорт № НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 взяла в борг у ОСОБА_1 суму в розмірі 60000 доларів США. Зобов"язується повернути борг в строк до 12 листопада 2015 року. Розписка написана особисто, при здоровому глузді.

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись, що відповідач до наступного часу борг не повернула.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Приписами ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що наявні підстави для звернення позивача з позовом до відповідача.

Проте, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, у зв`язку з чим в позові слід відмовити.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З тексту боргової розписки вбачається, що дата повернення боргу вказана 12 листопада 2015 року.

Судом встановлено, що позивач звернувся з позовом про стягнення боргу за борговою розпискою до Київського районного суду м. Харкова 05.03.2019 року, тобто з пропуском трирічного строку.

Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити з підстав пропущення строку позовної давності.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 16, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 141, 247, 263, 265, 280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.11.2019 року.

Суддя І.В. Ніколаєнко