Постанова

Іменем України

25 липня 2019 року

місто Київ

справа № 212/4885/15-ц

провадження № 61-33969св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року у складі судді Пустовіта О. Г. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «КЗК») про відшкодування моральної шкоди, у якому просила стягнути з відповідача на її користь суму в 1 210 140, 00 грн.

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що її двоюрідний брат ОСОБА_2 працював електрослюсарем, черговим з ремонту устаткування на ПАТ «КЗК». 01 березня 2015 року у зв`язку з наїздом транспортного засобу (електровоза) під час виконання своїх службових обов`язків він загинув. Згідно з актом № 12-61 форми Н-1 смерть наступила від несумісної з життям травми голови, тулуба та кінцівок, яка супроводжувалася переломами кісток скелета, ушкодженнями м`яких тканин та органів з грубим порушенням цілості тіла. Її брат помер у віці 23-х років, вони були дуже близькими та рідними особами, оскільки їх виховувала бабуся. Брат був їх годувальником, опорою та підтримкою не лише моральною, а й фінансовою. Вона зазнала неймовірних страждань та переживань, для неї його смерть стала страшним неймовірним потрясінням, що призвело до втрати сенсу всього її життя.

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач надав суду відзив, згідно із якими просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не є особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди за обставинами справи.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що відповідно до положення статті 1168 ЦК України ОСОБА_1 не відноситься до кола осіб, які згідно із наведеною нормою мають право на відшкодування моральної шкоди, оскільки є двоюрідною сестрою померлого, та не надала доказів проживання однією сім`єю із померлим.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому апеляційний суд не встановив підстав для скасування рішення суду. Додатково суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не заявлялися позовні вимоги про встановлення факту її проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 , а тому суд апеляційної інстанції не має правових підстав для з`ясування цих обставин.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не дали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та дійшли передчасного висновку, що позивач не відноситься до кола осіб, які мають право на отримання відшкодування моральної шкоди, оскільки її місце проживання було зареєстровано за місцем проживання померлого до дня його смерті.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У наданому відзиві ПАТ «КЗК» просило касаційну скаргу залишити без задоволення з підстав її необґрунтованості.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у червні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з 20 лютого 2012 року до 01 березня 2015 року працював на шахті «Октябрьська» ПАТ «КЗК».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Відповідно до акта форми Н-5 від 10 квітня 2015 року проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 01 березня 2015 року о 17:20 годині на шахті «Октябрська» ПАТ «КЗК», комісією з розслідування нещасного випадку проведено спеціальне розслідування, на підставі якого відповідно до пункту 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, нещасний випадок із слюсарем черговим з ремонту устаткування шахти «Октябрська» ПАТ «КЗК» ОСОБА_2 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Смерть ОСОБА_2 настала від сполученої травми голови, тулуба та кінцівок, що супроводжувалось переломами кісток скелета, ушкодженням м`яких тканин і внутрішніх органів. Особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, є, зокрема сам ОСОБА_2 .

Згідно з актом форми Н-1 від 20 квітня 2015 року № 12-61 нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_2 помер, пов`язаний з виробництвом.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За змістом статті 1167 ЦК України якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Отже, згідно із наведеним положенням, завдана смертю фізичної особи моральна шкода відшкодовується визначеному переліку осіб, при цьому диспозиція норми викладена таким чином, що зазначений у ній перелік не підлягає поширювальному тлумаченню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій керувались тим, що двоюрідна сестра померлого не є належним суб`єктом, якому належить право на отримання відшкодування моральної шкоди, а факт реєстрації її місця проживання за адресою місця проживання ОСОБА_2 не наділяє її відповідним правом.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Системний аналіз положень частини другої статті 1168 ЦК України та частини другої статті 3 СК України дає підстави для висновку, що якщо особа обґрунтовує своє право на отримання відшкодування моральної шкоди тим, що вона проживала разом із померлим, вона має довести не тільки сам факт спільного проживання за однією адресою, а й факт того, що у зв`язку із таким спільним проживанням сторони стали пов`язаними спільним побутом, у них виникли взаємні права та обов`язки.

З огляду на наведене Верховний Суд визнає необґрунтованими доводи заявника про те, що суди безпідставно відмовили у задоволенні позову, оскільки те, що її місце проживання зареєстровано за адресою місця проживання ОСОБА_2 не доводить факту проживання із померлим однією сім`єю.

Водночас, Верховний Суд вважає помилковим посилання апеляційного суду на необхідність заявлення окремих позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки у такому разі обставини спільного проживання однією сім`єю є правовою та фактичною підставою позову про відшкодування моральної шкоди та вони підлягали доведенню на загальних підставах, передбачених статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року.

Визначаючи розподіл тягаря доведення у цивільних справах цієї категорії, Верховний Суд дійшов переконання про необхідність застосування до спірних правовідносин правила частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У розумінні наведеного правила необхідно враховувати також правило частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, згідно з яким доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Саме таке розуміння процесуального закону найбільшою мірою відповідатиме засадничим принципам цивільного процесу: принципам змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази у справі, змінюючи їх оцінку.

Висновки за наслідком розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко