Справа № 305/678/18
Провадження по справі 2/305/49/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2019 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчук В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Орос С.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_10 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом. Позов мотивував тим, що 23 грудня 2015 року ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 подарував йому житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0.2131 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , а також подарував земельну ділянку, на якій знаходиться об`єкт дарування. Вказані договори були оформлені договором та посвідчені державним нотаріусом Пріц О.І. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його дружина померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , які були батьками відповідачу. ОСОБА_9 перед смертю був пенсіонером та важко хворів і стаціонарно лікувався в Обласній клінічній лікарні в урологічному відділенні м.Івано-Франківськ. Зазначає, що у провадженні Рахівського районного суду знаходиться цивільна справа про визнання правочину недійсним. Позивач та батько позивача ОСОБА_4 здійснювали догляд за покійним ОСОБА_9 до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_9 через тяжку хворобу неспроможний був власними силами фізично та матеріально себе забезпечувати, у зв`язку з чим потребував допомоги та піклування, а також постійного догляду, однак від відповідач такої допомоги не надавав. ОСОБА_9 самостійно не рухався, сам не ходив у магазин, у вбиральню. ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 73 роки, який також можна вважати похилим. Відповідач мав змогу надавати допомогу спадкодавцю ОСОБА_9 як особі пенсійного віку та важко хворій, однак, будучи сином ОСОБА_9 її не надав, а тому таку допомогу вимушений був надавати позивач. У зв`язку з наведеним просить усунути від права на спадкування за законом у зв`язку з ухиленням від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_9 , який через тяжку хворобу був у безпорадному стані й був непрацездатним та потребував матеріальної допомоги, який ухилився від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 пояснили, що за життя дідусю позивача ОСОБА_9 належав житловий будинок АДРЕСА_1 . Дідусь за життя мав онкологічне захворювання, його дружина померла, отже він у даному будинку проживав сам. Вказаний будинок 23.12.2015 року ОСОБА_9 подарував своєму онукові ОСОБА_1 , тобто позивачу, який безпосередньо перед смертю ОСОБА_9 та у період його хвороби здійснював догляд за хворим дідусем як у лікарні, так і за місцем його проживання. ОСОБА_9 понад рік перед смертю перебував у безпорадному стані, тому потребував стороннього догляду, у зв`язку з чим позивач та його батько, ОСОБА_4 , здійснювали за ним постійний догляд. Натомість ОСОБА_10 , маючи можливість надавати своєму батькові допомоги, ухилився від здійснення допомоги та догляду за хворим батьком. Вважають, що його слід усунути від права на спадкування за законом, тому наполягають на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_10 , який був допитаний в попередньому судовому засіданні, позовні вимоги не визнав та пояснив, що після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у житловому будинку АДРЕСА_1 , залишився проживати його батько - ОСОБА_9 . Приблизно за рік до своєї смерті батько важко захворів і стаціонарно лікувався і Обласній клінічній лікарні міста Івано-Франківськ. Його батько 23.12.2015 року подарував будинок, своєму онукові, тобто позивачу, ОСОБА_1 . Особисто він з дружиною супроводжував хворого батька у місто Івано-Франківськ на лікування в обласну лікарню, був присутній у післяопераційний період, де здійснював за батьком догляд. Після виписки з лікарні періодично відвідував батька, а коли ОСОБА_1 знаходився за кордоном на сезонних роботах, він самостійно надавав допомогу батькові. Батько під час хвороби особисто до нього про надання допомоги не звертався. Після того, як батько подарував ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 , він дійсно став менше надавати допомоги батькові, тобто надавав в межах своїх можливостей. Однак зазначене не значить, що він ухилився він надання допомоги батькові. Фактично за батьком під час його хвороби здійснювали догляд він, його брат ОСОБА_4 та онук, ОСОБА_1 . Таким чином батько був доглянутий. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Матіко Р.І. вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, ОСОБА_4 , в судовому засіданні пояснив, що його брат, ОСОБА_10 , ухилявся від надання допомоги батькові, ОСОБА_9 , який важко хворів, тому вважає, що він повинен бути усунутий від права на спадкування за законом майна, що залишилося після смерті батька.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що він перебуває у родинних відносинах зі сторонами. ОСОБА_1 знає з народження. ОСОБА_1 після хвороби дідуся, ОСОБА_9 , постійно здійснював за ним догляд та робив ремонти в його будинку. Крім того, доглядати ОСОБА_9 допомагав і батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . З 2017 року ОСОБА_1 постійно проживав в будинку дідуся, оскільки потрібно було йому допомагати. Свідок ОСОБА_6 пояснила, що її свекор, ОСОБА_9 , після смерті дружини важко захворів, тому її син, ОСОБА_1 , здійснював за ним систематичний догляд.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що її дідусь, ОСОБА_9 , проживав поруч з нею. Дідусь захворів, маючи двох синів, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , допомогу надавав лише ОСОБА_1 , оскільки після того, як будинок дідусь подарував онукові, ОСОБА_1 , відповідач взагалі став приходити до батька рідко.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона являється сестрою померлого ОСОБА_9 . Після смерті дружини, ОСОБА_9 захворів і тому свій будинок подарував онукові ОСОБА_1 , який з часу хвороби і до дня смерті здійснював за ним догляд.

Від допиту інших свідків, зазначених у клопотанні, представник позивача ОСОБА_2 відмовився.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ухвали Рахівського районного суду від 24.04.2018 року було відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті зустрічної позовної заяви до ОСОБА_10 про усунення від права на спадкування по закону, оскільки така була подана з пропущенням встановленого ч.1 ст.193 ЦПК України строку, тому ОСОБА_1 подавши дану позовну заяву скористався своїм правом на подання позовної заяви в загальному порядку.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

З огляду з наведених норм та роз`яснень Верховного Суду України, для усунення спадкоємця від спадкування необхідно встановити факт ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю. Тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій для цього. Крім того, суд має встановити, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкодавця за умови у отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну або фізичну змогу надавати таку допомогу. Тобто для задоволення позову у справі необхідна сукупність обстави: ухилення особи від надання спадкоємцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настання наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Суд наголошує на тому, що позивач не надав суду жодних доказів того, що відповідач є спадкоємцем за законом, доказів звернення ОСОБА_10 із заявою про прийняття спадщини та видачі останньому свідоцтва про право на спадщину, тобто що його може бути усунено від права на спадкування.

Крім того, позивач не надав суду жодних доказів того, що він є спадкоємцем за законом однієї з черг, також того, що він виявив намір прийняти спадщину після смерті ОСОБА_9 , у зв`язку з чим він звертався із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом, наявності спадкового майна, яке до дня смерті належало ОСОБА_9 , та на яке могли б претендувати спадкоємці ОСОБА_9 , а вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки.

Будинок, який належав за життя ОСОБА_9 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , як зазначає у позовній заяві ОСОБА_1 , був подарований ОСОБА_1 , а отже не належить до спадкової маси. Доказів визнання договору дарування недійсним на час розгляду даної справи суду не надано.

Стосовно доводів ОСОБА_1 , що відповідач залишив ОСОБА_9 у безпорадному стані, не надавав матеріальну чи фізичну допомогу спадкодавцю, хоч мав змогу таку надавати та є негідним спадкоємцем також не підтверджені жодними доказами й не можуть слугувати підставою для задоволення позову.

Зокрема, ОСОБА_1 надав суду виписку з медичної карти стаціонарного хворого №337916, з якої вбачається, що ОСОБА_9 з 18.02.2016 року по 23.02.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні Обласної клінічної лікарні в Івано-Франківську. У травні 2011 року йому встановлено діагноз рак простати та 09.06.2011 року йому зроблено операцію. У поточному (2016) році на лікуванні не знаходився, загальний стан задовільний, свідомість ясна. Рекомендовано спостереження в уролога по місцю проживання.

У виписці із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_9 зазначено, що останній перебував на стаціонарному лікуванні в ОКЛ м.Івано-Франківськ з 06.06.2011 по 15.06.2011, після виписки знаходився на «Д» обліку в уролога та сімейного лікаря по місцю проживання з діагнозом рак простати. Повторне стаціонарне лікування в ОКЛ м.Івано-Франківськ з 18.02.2016 року по 23.02.2016 року, у зв`язку з погіршенням стану. Після стаціонарного лікування стан хворого важкий, хворий потребував стороннього догляду.

Зазначені вище докази, підтверджують те, що ОСОБА_9 хворів, хоч і висновки щодо стану здоров`я після виписки з лікарні 23.02.2016 року дещо різняться, однак вони жодним чином не підтверджують того, що ОСОБА_9 у зв`язку з хворобою перебував у безпорадному стані та не міг самостійно забезпечити умови свого життя, тобто потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 83 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Отже, в порушення приписів норм процесуального права щодо обов`язку доказування і подання доказів, позивач документально не підтвердив родинні відносини відповідача з ОСОБА_9 , а отже і його спадкові права, а саме не надано інформації з відділу реєстрації актів цивільного стану щодо реєстрації актових записів про народження останнього. Разом з тим, ані позивач, ані свідки не навели переконливих доказів того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, потребував допомоги саме від ОСОБА_1 , а відповідач свідомо ухилявся від виконання обов`язку забезпечувати підтримку та допомогу ОСОБА_9 , не доведено, що особисто ОСОБА_9 прохав допомоги у відповідача та йому було відмовлено у наданні такої. Не надано позивачем і доказів наявності у ОСОБА_1 матеріальної й фізичної змоги надавати таку допомогу ОСОБА_9 . Посилання позивача на виписки з лікарень, долучених до справи, свідчать лише про наявність у померлого ОСОБА_9 захворювань, їх рівень тяжкості, однак вони не свідчать про безпорадний стан спадкодавця. Також не надано жодних доказів наявності спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_9 , ба більше, позивач ОСОБА_1 взагалі не пред`являв вимоги про одержання права на спадкування, хоча, як уже зазначалося вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, в розумінні ст. 1224 ЦК, для усунення відповідача від права на спадкування.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, згідно з якою у разі відмови у задоволенні позову суд відмовляє позивачу у стягненні судових витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 26.07.2019 року.

Суддя: В.Е. Ємчук