Єдиний номер справи 473/3075/17
Провадження 22-ц812/740/19 Головуючий по 1 інстанції Вуїв О.В.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання F Горенко Ю.В.,

за участі: позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2019р.

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,

встановила:

У вересні 2017р. ОСОБА_4 предFявив позов до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначав, що 01 грудня 2008р. уклав з відповідачем договір позики, за умовами якого надав останній 7000 дол. США до 01 жовтня 2009р.

Посилаючись на те, що відповідач кошти за договором не повертає, позивач просив стягнути з неї 182 560 грн. боргу за договором позики та 43440 грн. 3% річних від простроченої суми за період з 01 жовтня 2009р. по 04 вересня 2017р.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2019р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове про задоволення його вимог.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК).

За правилами ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2008р. ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_5 договір позики, за умовами якого остання отримала 7000 дол. США, які зобовFязалась повернути позикодавцю до 01 жовтня 2009р.

На підтвердження укладання договору позики та його умов ОСОБА_4 надав оригінал розписки написаної власноручно ОСОБА_5

26 вересня 2016р. слідчий СВВВП ГУНП України в Миколаївській області виніс постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 квітня 2016р. по факту шахрайства відносно ОСОБА_4 у звFязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК.

Доказів того, що ОСОБА_5 повністю або частково виконала зобовFязання по поверненню ОСОБА_4 отриманих у борг грошових сум у справі немає.

За таких обставин суд дійшов до вірного висновку про доведеність факту невиконання ОСОБА_5 договірного зобовFязання.

21 січня 2019р. представник відповідача подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності за вимогами ОСОБА_4

20 лютого 2019р. представник позивача заявив клопотання про поновлення позовної давності.

Врахувавши, що ОСОБА_4 подав позов про захист свого порушеного права (повернення боргу за договором позики) лише у вересні 2017р. за яким право вимоги настало ще у жовтні 2009р., що свідчить про пропуск загальної позовної давності, про застосування наслідків спливу якої подано відповідну заяву, а наведені причини для поновлення є неповажними, суд дійшов до вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову саме з підстав спливу позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення закону не можна визнати обґрунтованими, тому що пропущений строк позовної давності є значним F більш ніж у двічі перевищує загальний строк, визначений ст.257 ЦК, а наведені причини для його поновлення: проживання відповідача однією сімFєю без реєстрації шлюбу з братом позивача і у звFязку з цим наявністю між сторонами добрих відносин; неодноразових запевнень відповідача про виконання зобовFязань і необхідності відтермінування дати повернення боргу не перешкоджали своєчасному зверненню до суду, а тому є не поважними.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2019р. без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 15 травня 2019р.

Головуючий: Судді: