Постанова

Іменем України

14 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 760/17078/17

провадження № 61-12768св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Усатової І. А. від 24 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Іванової І. В., Матвієнко Ю. О., Сушко Л. П., від 20 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості у спадкуванні та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 29 вересня 2011 року між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 лютого 2014 року встановлено, що вона та ОСОБА_3 проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Також вказаним рішенням встановлено, що вона перебувала на утриманні ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року встановлено, що вона була дружиною ОСОБА_3 , постійно проживала разом з ним у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була на його повному утриманні, здійснювала постійний догляд за ним та доставила його по швидкій допомозі до лікарні, де він і помер в її присутності. Всі витрати по похованню чоловіка вона здійснила за власні кошти, без участі відповідача.

Зазначала, що вона та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю та вели спільне господарство, про що свідчить нотаріально посвідчена заява сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5

21 жовтня 2016 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким визнано шлюб, зареєстрований ВРАЦС Солом`янського РУЮ в м. Києві, актовий запис № 1655 від 29 вересня 2011 року, між нею та ОСОБА_3 , неукладеним у зв`язку з відсутністю ОСОБА_3 на реєстрації шлюбу. Вказувала на те, що вважає вказане судове рішення сумнівним, оскільки шлюб реєструвався уповноваженим на це органом - ВРАЦС в присутності уповноваженого працівника ВРАЦСу та з виконанням всіх необхідних процедур.

Вказувала на те, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складається з квартири: АДРЕСА_2 , яка знаходиться у власності відповідача.

Вважала, що вона має право на Ѕ частини вказаної квартири.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в період з 01 січня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, змінити черговість у спадкуванні прав та обов`язків після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визнання за нею права на спадкування за законом, як спадкоємиці першої черги та визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , у порядку спадкування за законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прийняла спадщину за заповітом після смерті батька - ОСОБА_3 у вигляді спірної квартири, тому право на спадкування за законом не можуть одержати особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Крім того, ОСОБА_1 не довела факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки в даному випадку спадкування спірної квартири охоплене заповітом, тому немає підстав для спадкування за законом.

Також апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довела факт проживання з померлим однією сім`єю, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, пов`язаність спільним побутом, існування взаємних прав та обов`язків.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову задоволенні її позовних вимог, не надали належної правової оцінки доказам, наданим нею на підтвердження своїх позовних вимог, а тому помилково вважали, що вона не довела позовних вимог.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 12 липня 2000 року.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт від 25 лютого 2009 року, посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинською Л. А., згідно з яким заповів усе своє майно ОСОБА_2 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 квітня 2017 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Також установлено, що 29 вересня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрований шлюб, який рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, визнано неукладеним, у зв`язку з відсутністю ОСОБА_3 на реєстрації шлюбу.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2014 року у справі № 756/13877/13-ц за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва, про встановлення факту перебування на утриманні для переоформлення пенсії за віком, встановлено факт, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з листом Обслуговуючого кооперативу «Райдуга 2» від 01 березня 2018 року, ОСОБА_3 проживав у спірній квартирі як член житлового кооперативу із 1968 року до дня своєї смерті у 2012 році. У квартирі разом з власником проживала його дружина, яка померла у 2005 році та дочка ОСОБА_2 , яка мешкає по теперішній час. ОСОБА_1 за словами сусідів у квартирі не проживала, а була помічницею по господарству з 2010 року по дату смерті ОСОБА_3 , за що отримувала платню.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми вимагає доведення позивачем: 1) факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_3 розпорядився власним майном на випадок своєї смерті, склавши заповіт на корить дочки ОСОБА_2 , який був посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку, на час розгляду цієї справи не скасований та не визнаний недійсним.

На підставі вказаного заповіту 20 квітня 2017 року державний нотаріус Дев`ятої київської державної нотаріальної контори видав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру.

Установивши, що спадкування спірної квартири охоплене заповітом, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для спадкування за законом.

Також суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач не довела факт проживання з померлим однією сім`єю, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, пов`язаність спільним побутом, існування взаємних прав та обов`язків.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник