П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 березня2019 року м. Київ

Справа № 757/10458/18-ц

Провадження: № 22-ц/824/4513/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Житловий комплекс «Віденський» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т.В., у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Житловий комплекс «Віденський» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Житловий комплекс (далі - ОСББ «ЖК «Віденський») звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.11.2017 р. за адресою АДРЕСА_1 сталася пожежа, зокрема, у приміщенні, що було обладнано під міні сауну (парильне відділення) в порушення вимог ДБН В .2.2-15-2005, яким не допускається розміщення саун у житлових будинках. За фактом пожежі 15.11.2017 р. було відкрито кримінальне провадження №005774 за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 194 КК України. 28 листопада 2018 року був укладений договір купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , відповідно до умов якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 купила вищевказану квартиру. Позивач вважає, що дії сторін договору спрямовані на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близької особи з метою приховати це майно у випадку відшкодування збитків ОСББ «ЖК «Віденський» та іншим особам внаслідок пожежі на суму 1 467 089,90 грн. згідно попереднього кошторису підрядної організації ТОВ «Союзкапітал» та на ухилення від відповідальності за завдану шкоду шляхом можливої реалізації квартири, що є предметом договору. Також вважає, що сторони за договором не здійснили жодних дій на виконання його умов, правові наслідки, обумовлені спірним договором, реально не настали, а тому він є фіктивним і підлягає визнанню недійсним. Також вказує, що квартирою користувався ОСОБА_7 , який є пов'язаною особою з покупцем квартири - ОСОБА_3 , бо мали спільну адресу реєстрації. Квартира продана за ціну, нижчу ринкової. Крім того, зазначає, що факт фіктивного переходу права власності також підтверджується тим, що ОСОБА_3 є пенсіонером, немає коштів на придбання спірної квартири та впродовж значного проміжку часу не вчиняла жодних дій з відчуження рухомого чи нерухомого майна з метою отримання прибутку.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСББ «ЖК «Віденський» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСББ«ЖК «Віденський» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував невідповідності, що містяться у технічному висновку, відповідно до якого квартира не перебуває у належному стані, та в експертній оцінці, відповідно до якої квартира перебуває у належному стані. На думку скаржника спірний договір укладений у зв'язку з ухиленням відповідача від відшкодовування завданої шкоди, оскільки ОСОБА_6 була обізнана про обсяги завданої шкоди та передбачила негативні наслідки для себе у випадку відшкодування збитків шляхом звернення стягнення на це майно. Крім того, даний договір купівлі-продажу квартири укладений між пов'язаними особами, відповідно дії сторін направлені на фіктивний перехід права власності, у зв'язку з чим реальне настання правових наслідків неможливе. Також зазначає, що фіктивність оспорюваного договору підтверджується тим, що ОСОБА_3 є пенсіонером та не має відповідних коштів на придбання даної квартири.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 7 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачі відповідно до ст. 360 ЦПК України не скористалися.

У судовому засіданні ОСОБА_8 в інтересах ОСББ «ЖК «Віденський» підтримав апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується їх спільною заявою про розгляд справи у їх відсутності, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника скаржника, який з'явився в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що оспорюваний договір купівлі-продажу вчинено без наміру створення обумовлених ним правових наслідків, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання його недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (статті 655 ЦК України).

Особа, яка звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень ч. 3 ст. 77 ЦПК України.

Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_9 була власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування квартири від 23 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Буділовською Н.С.

14 листопада 2017 року в квартирі АДРЕСА_3 сталась пожежа.

Відповідно до технічного висновку Державної служби України з надзвичайних ситуацій №93 від 17.11.2017 р. вказана квартира дворівнева ізольована і має 2 окремі входи: з 7-го та 8-го поверхів. На 7-му поверсі розташовані житлова кімната, санвузол та кухня. На 8-му поверсі розташовано 3 кімнати, санвузол та приміщення, яке було облаштовано під міні сауну (парильне відділення). На момент пожежі квартира була зачинена.

Згідно технічного висновку дослідно-випробовувальної лабораторії аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України в м. Києві №93 ймовірною причиною виникнення пожежі є виникнення короткого замикання в роботі електромережі (а.с.31).

28 листопада 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 . Відповідно до умов договору ОСОБА_6 продала ОСОБА_3 вказану квартиру загальною площею квартири 145,7 кв.м., житловою - 80,4 кв.м., за узгодженою сторонами ціною 2 400 000 грн. (п.3 договору), про що свідчить платіжне доручення від 28 листопада 2017 року. Експертна оцінка квартири, видана 27.11.2017 року, становить 2 399 847 грн. (п.4 договору).

У самому договорі купівлі-продажу сторони зазначили, що вартість квартири продавець вважає вигідною для себе, її розмір не пов'язаний зі збігом тяжких для продавця обставин, і повністю його задовольняє. Крім того, в договорі зазначено, що сторони обізнані з рівнем ринкових цін на аналогічні об'єкти нерухомого майна, за їх розсудом визначена в цьому договорі вартість нерухомості є справедливою і відповідає дійсній вартості.

Продаж квартири за ціною, меншою ніж та, що зазначена у звіті про оцінку майна від 18 жовтня 2017 року, який був складений до пожежі, базується на експертній оцінці від 27 листопада 2017 року, яка зазначена у п. 4 договору купівлі-продажу від 28 листопада 2017 року, і пояснюється тим, що ринкова вартість майна зменшилася у зв'язку з ушкодженнями, завданими пожежею та її гасінням.

Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем, реєстровий номер 8500.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна 28 грудня 2017 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно зі звітом про оцінку майна, здійсненим ПП «СВ Девелопмент» 18 жовтня 2017 року, загальна вартість квартири становить 5 298 087,00 грн., що еквівалентно 200 046,00 доларів США. Дана обставина підтверджує той факт, що ОСОБА_10 мала намір здійснити продаж даної квартири ще задовго до настання пожежі.

Також вказаний факт підтверджується розписками від 26.01.2017 р., в якій вказано, що ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_11 70 000 доларів США та зобов'язалась їх повернути не пізніше 31.12.2017 р. (а.с. 156) та від 16.01.2018 р., в якій вказано, що ОСОБА_6 повернула ОСОБА_11 . 70 000 доларів США.

Отже, укладаючи оспорюваний договір сторони засвідчили про відсутність заперечень щодо кожної з умов цього договору, підтвердили однакове розуміння значення і умов договору, та його правові наслідки, що засвідчили своїми особистими підписами.

Право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру було зареєстровано нею у встановленому законом порядку - 28 грудня 2017 року, що по своїй суті є настанням правових наслідків.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження фіктивності даного договору купівлі-продажу квартири матеріали справи не містять.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено, що оспорюваний договір містить ознаки фіктивного правочину, а напроти встановлено, що договір купівлі-продажу був спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним, воля обох сторін договору відповідала зовнішньому її прояву, тобто, сторони, укладаючи договір, знали про наслідки його укладення та бажали настання таких наслідків, а тому відсутні правові підстави для визнання вказаного договору недійсним.

Твердження скаржника про те, що ОСОБА_3 є пенсіонером, а відтак, не може мати коштів на придбання спірної квартири на підтвердження факту фіктивності переходу права власності колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що з'ясування фінансових можливостей покупця щодо придбання майна не передбачено чинним законодавством і не тягне за собою будь-яких наслідків.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві (т.1, а.с.6-10), аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Житловий комплекс «Віденський» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 13 травня 2019 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р.Гаращенко

А.А.Пікуль