ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року м. Київ

справа № 760/12705/19/11

провадження № 22-ц/824/9250/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі- Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», державний реєстратор Комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієв Гусейн Азіз огли

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року у складі судді Букіної О.М., про відмову в забезпеченні позову

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», державного реєстратора КП «Світоч» міста Києва Алієва Гусейна Азіза огли, третя особа - ОСОБА_4 , в якому просила визнати незаконними дії державного реєстратора КП «Світоч» міста Києва Алієва Гусейна Азіза огли щодо прийняття незаконного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 42 кв.м. та просила скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомості за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Разом з позовною заявою позивач ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 42 кв.м., заборонивши ТОВ «Кредитні ініціативи» вчиняти будь-які дії зі спірним майном шляхом заборони входження, вселення, виселення та реєстрації проживання інших осіб.

Обґрунтовуючи заяву позивач зазначає, що підставою звернення до суду з позовом стало рішення державного реєстратора КП «Світоч» м. Києва Алієва Гусейна Азіза огли про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вищезазначену квартиру, відповідно до якого право власності зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Позивач вважає, що відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» може в будь - який час та спосіб вчинити продаж спірної квартири на користь інших осіб, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення судом норм процесуального права та ухвалити постанову, якою заяву про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» може в будь-який час та у будь-який спосіб вчинити продаж спірної квартири на користь інших осіб, які в свою чергу, можуть здійснити її перепродаж. Окрім того, ОСОБА_1 вказує, що з інтернет-сайтів з продажу нерухомості вона дізналась, що відповідач готує спірну квартиру до продажу.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, ніяких клопотань не подавали, тому колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у їх відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості доводів заявника, мотивуючи тим, що спосіб забезпечення позову, який просить застосувати останній не узгоджується з предметом позову.

Судова колегія не погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами фактично виник спір відносно об`єкту нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Предметом позовних вимог є скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову не врахував, що попереднім власником майна був позивач по справі, і в разі задоволення його позовних вимог відновиться попередній запис про право власності на спірне нерухоме майно шляхом скасування реєстраційного запису про право власності відповідача.

Оскільки, в разі відчуження відповідачем спірної квартири, права на неї перейдуть до третіх осіб, тому виконання рішення суду буде утруднене і відновити права позивача в повному обсязі державний реєстратор буде позбавлений можливості.

Висновок суду першої інстанції, що забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами спростовуються встановленими обставинами справи, а саме тим, що позивач просить накласти арешт лише на спірну квартиру, яка є предметом спору.

Таким чином, суд безпідставно відмовив у вжитті заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

При цьому, колегія суддів враховує, що арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.

Однак, заявник не надав доказів що підтверджують необхідність забезпечення позову саме шляхом заборони входження, вселення, виселення та реєстрації проживання інших осіб, тому вимоги заявника про забезпечення позову у такий спосіб задоволенню не підлягають.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку що ухвала суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,70 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м., реєстраційний номер № 44074242

Заходи забезпечення позову вжити до вирішення судом даного спору по суті.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :