Ухвала

19 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 235/922/19

провадження № 61-20283ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського районного суду Донецької області від 18 березня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у лютому 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 131 027,26 грн, з яких 51 387,06 грн - тіло кредиту, 33 801,12 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 39 123,50 грн - пеня, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 6 215,58 грн - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 05 серпня 2011 року у розмірі 85 188,18 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Луганського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2019 року в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасовано та змінено в частині стягнення судового збору. У задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 33 801,12 грн відмовлено. Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2019 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51 387,06 грн та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів залишено без змін.

08 листопада 2019 року засобами поштового звязку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Красноармійського районного суду Донецької області від 18 березня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог та у цій частині відмовити у задоволені позовних вимог.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 235/922/19 становить 131 027,26 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 235/922/19 є малозначною у силу вимог закону.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судові рішення порушують ряд правових висновків, зроблених Верховним Судом та наведених у скарзі (постанова від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, постанова від 02 жовтня 2019 року у справі № 545/2248/17, постанова від 18 липня 2018 року у справі № 758/824/17). Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Танана Д. О. у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але має для відповідача виняткове значення, оскільки сума до стягнення є значною. Проте відповідач не обґрунтовує, в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Красноармійського районного суду Донецької області від 18 березня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат