ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

11 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 591/3380/18
Головуючий у першій інстанції Балаба О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/72/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

учасники судового процесу:

позивач: Військова частина НОМЕР_1 ;

відповідач, особа, яка подала скаргу: ОСОБА_1 ;

оскаржується рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

прізвище судді: Балаба О. А.; місце ухвалення рішення: смт. Короп; дата складання повного тексту рішення: 17 жовтня 2018 року,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року військова частина НОМЕР_1 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , маючи військове звання солдат, та під час виконання обов`язків військовослужбовця 02.07.2016 року, керуючи транспортним засобом «ГАЗ 6605», не витримав безпечної дистанції та допустив наїзд на стоячий автомобіль Porsche Cayenne, державний номер НОМЕР_2 , який належав на праві власності ОСОБА_2 , внаслідок чого було пошкоджено вищезазначений автомобіль.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07.12.2017 року з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 31305 грн 46 коп. на відшкодування майнової шкоди, 4227 грн 84 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди, 363 грн 05 коп. на відшкодування понесених судових витрат. Рішення суду військовою частиною виконано, а тому, за посиланням позивача, ОСОБА_1 своїми діями заподіяв шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 40896 грн 35 коп.

Посилаючись на ст. 1191 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 40896, 35 грн та 1762 грн витрат, понесених на сплату судового збору.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 17.10.2018 позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 40896 грн 35 коп. та судовий збір в сумі 1762 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог військової частини відмовити, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не дослідив в повній мірі обставини справи та не врахував, що існує спеціальний порядок відшкодування шкоди, спричиненої військово- службовцями, який є відмінним від загального порядку, визначеного у ст. 1191 ЦК України. Вказував на те, що жодним рішенням суду не підтверджено, що шкода спричинена майну ОСОБА_2 є умисною, а тому він не може нести майнову відповідальність в повному обсязі на підставі загальних норм права, адже його відповідальність має визначатись Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою ВРУ 23.06.1995 року.

Зазначав, що за час проходження служби за контрактом, військова частина договорів про повну матеріальну відповідальність з ним не укладала.

У відзиві на апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни, оскільки шкода внаслідок ДТП була спричинена саме винними протиправними діями відповідача. Справу розглянуто судом апеляційної інстанції за приписом ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № 119 від 09.06.2015 року ОСОБА_1 було призначено на посаду спеціаліста-оператора служби захисту інформації 41 окремого мотопіхотного батальйону та зараховано до списків особового складу (а.с. 7).

Наказом командира військової частини п/п НОМЕР_3 від 18 грудня 2015 року за особовим складом військової частини п/п НОМЕР_3 закріплено техніку, а саме, за ОСОБА_1 було закріплено автомобіль ГАЗ 66-05, згідно відомості закріплення автомобільної техніки служби захисту інформації (а.с. 8,9)

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 27.07.2016 року, було встановлено, що 02.07.2016 року під час виконання обов`язків військової служби, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ГАЗ 66-05, н.з. НОМЕР_4 , під час руху не витримав безпечної дистанції, порушивши п. 13.1 ПДР, внаслідок чого допустив наїзд на стоячий автомобіль PORCHE CAYENNE н.з. НОМЕР_2 , скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. За скоєне правопорушення ОСОБА_1 було піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 гривень.

В подальшому, військову частину п/п НОМЕР_3 за директивами компетентних органів з 2.12.2016 року було підпорядковано військовій частині - п/п В 1060, а по тому, відповідно до директиви командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 29.04.2017 року № 5-ДСК перейменовано у військову частину НОМЕР_1 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07.12.2017 року, залишеним без зміни Апеляційним судом Сумської області, з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , власниці пошкодженого автомобіля PORCHE CAYENNE н.з. НОМЕР_2 , було стягнуто 31 305, 46 грн. на відшкодування майнової шкоди, 4227,84 грн. на відшкодування витрат на проведення дослідження спеціаліста, 5000 грн. на відшкодування завданих моральних страждань, та 363, 05 грн. судових витрат. 23.04.2018 року з рахунку військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 було списано у безспірному порядку присуджену суму заборгованості, що у справі підтверджено належними доказами (а.с. 22, 23).

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 40896 грн 35 коп., суд першої інстанції послався на положення ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, зазначивши, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З таким висновком суду першої інстанції в повній мірі не може погодитись апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції не було вірно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», який визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, а також Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року.

Зазначене Положення визначає підстави і порядок притягнення до

матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на

збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під

час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами

законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та

іншими нормативними актами.

Наведеним нормативним актом передбачено, що за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових

обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у

порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

З урахуванням приписів наведенного спеціального нормативного акту, та беручи до уваги, що позивачем було заподіяно шкоду державі безпосередньо під час виконання службових обов`язків військової служби, притягнення відповідача до матеріальної відповідальності у

порядку, передбаченому цивільним законодавством України, без врахування приписів Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, не можна визнати вірним.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач також обґрунтовував свої позовні вимоги посиланням на Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року.

За змістом пунктів 2, 13, 31 зазначеного Положення, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.

Повна матеріальна відповідальність за шкоду військовослужбовців та призваних на збори військовозобов`язаних, заподіяна з їх вини державі настає у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину.

Було встановлено, що ОСОБА_1 , було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, наслідком якого стало списання з рахунку військової частини на користь фізичної особи матеріальної шкоди в сумі 40896 грн 35 коп.

Вчинення відповідачем зазначеного вище адміністративного правопорушення не можна вважати такими умисними діями, що спричинили знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконне витрачання військового майна або вчиненням інших умисних протиправних дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину.

Відповідно, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, як це передбачено п. 10 Положення, оскільки останнім фактично було заподіяно шкоду недбалим виконанням службових обов`язків.

Зі змісту довідки військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2018 № 1251 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , апеляційним судом встановлено, саном на грудень 2017 року, воно складало щомісячно 8404 грн 56 коп., відтак, на підставі п.10 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року, позов підлягає задоволенню лише на суму, яка складала місячне грошове забезпечення відповідача .

З врахуванням вище викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з постановленням судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позовних вимог в сумі 8404 грн 56 коп.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Приписи ч. 13 ст. 141 ЦПК України передбачають, що у випадках, коли суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, однак відповідача звільнено від сплати судового збору на підставі ст.. 5 ЗУ «Про судовий збір» як учасника бойових дій, витрати, понесені військовою частиною НОМЕР_1 на сплату судового збору під час звернення до суду першої інстанції, у сумі 352,40 грн, що є пропорційною розміру задоволених позовних вимог, мають бути компенсованими військовій частині НОМЕР_1 за рахунок держави в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 в порядку відшкодування шкоди грошові кошти в сумі 8 404 ( вісім тисяч чотириста чотири) грн 56 коп.

Компенсувати військовій частині НОМЕР_1 витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні до суду першої інстанції, в сумі 352

( триста п`ятдесят дві) грн 40 коп. пропорційно до суми задоволених позовних вимог за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Голова судового засідання: Судді: