Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 463/3763/13-ц

провадження № 61-17801св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: , Гулька Б. І., Синельникова Є.В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області,

заінтересовані особи (боржники): ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року у складі судді Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У пункті 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - державний виконавець) звернувся до суду із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржників при примусовому виконанні виконавчих листів, виданих Личаківським районним судом м. Львова 03 грудня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 заборгованості у розмірі 172 917 грн та 172,06 грн судового збору.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року заяву державного виконавця задоволено.

Звернено стягнення на нерухоме майно боржників: ОСОБА_5, ОСОБА_6, а саме квартиру АДРЕСА_1, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, у процесі примусового виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року у цивільній справі № 463/3763/13-ц (провадження № 2/463/729/15) за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_9 про стягнення грошових коштів.

У березні 2017 року ОСОБА_5подала апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року заяву ОСОБА_5 про повернення і залишення без розгляду апеляційної скарги задоволено частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року повернуто заявнику.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що особа, яка подала апеляційну скаргу, 24 квітня 2017 року подала до суду заяву про повернення і залишення без розгляду її апеляційної скарги, тому на підставі частин другої та третьої статті 300 ЦПК України 2004 року апеляційну скаргу слід повернути.

У травні 2017 року ОСОБА_5подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно повернув апеляційну скаргу, оскільки вона не подавала заяву про повернення апеляційної скарги на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року. Вказує, що нею була подана заява про повернення її апеляційної скарги на іншу ухвалу цього суду від 06 квітня 2017 року, якою їй було відмовлено у задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення про стягнення з неї заборгованості.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що у березні 2017 року ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року (том 3, а. с. 50-52).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року повернуто заявнику.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_5, апеляційний суд виходив з того, що остання подала до суду заяву про повернення і залишення без розгляду її апеляційної скарги.

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засади судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частин другої та третьої статті 300 ЦПК України 2004 року особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до початку розгляду справи в апеляційному суді, а друга сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині.

При відкликанні апеляційної скарги суддя, який готував справу до розгляду в апеляційному суді, постановляє ухвалу про повернення скарги.

Вказаною нормою процесуального права передбачено, що особа може відкликати свою апеляційну скаргу та суд в імперативному порядку повинен постановити ухвалу про повернення скарги, але тільки за наявності волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу.

Проте, у цій справі ОСОБА_5 не подавала заяву про повернення (відкликання) її апеляційної скарги на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року.

Як вбачається зі змісту заяви, на яку послався суд, як на підставу для повернення апеляційної скарги ОСОБА_5, вона просила повернути без розгляду її апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2017 року (том 3, а. с. 57).

Апеляційний суд не дослідив належним чином зміст вказаної заяви та безпідставно повернув апеляційну скаргуОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року, тому ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та обґрунтованою, оскільки суд фактично позбавив права ОСОБА_5на апеляційне оскарження судового рішення, а судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу, ніхто безпідставно не може бути позбавлений права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими та такими, що дають підстави для скасування оскаржуваної ухвали, з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Оскільки особа, яка подала касаційну скаргу, просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, хоча питання відкриття апеляційного провадження судом ще не вирішено, то касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк