Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 346/3329/16-ц

провадження № 61-32906св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

третя особа - ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - ОСОБА_10, про виділення в натурі частки горища за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представником - ОСОБА_5, на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у складі судді Беркещук Б. Б. від 03 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Горблянського Я. Д., Малєєва А. Ю., від 19 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - ОСОБА_10, про виділення в натурі частки горища.

Позовна заява мотивована тим, що за рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2010 року його частка у власності будинку АДРЕСА_1 складає 19 %. Горище зазначеного будинку є спільною сумісною власністю, тому він має право на виділ його частки. У добровільному порядку відповідачі відмовляються поділити горище.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд виділити йому в натурі 19/100 частки горища у будинку АДРЕСА_1, припинити його право спільної сумісної власності на нерозподілену частку спірного горища.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 травня 2017 рокуу задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки власники квартир НОМЕР_3 та НОМЕР_2 не дають свою згоду на виділ позивачу в натурі у власність ідеальної частки горища будинку, то вчинення таких дій без їх згоди порушить їх законні права та інтереси.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 травня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, зазначивши також, що спірне горище відноситься до неподільного майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, а тому за відсутності згоди співвласників всіх квартир не підлягає виділу. Крім того, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 22 грудня 2016 року на спірному горищі наявні димоходи, для обслуговування яких, зокрема, для прочистки димового каналу відповідачам для доступу до димоходу необхідно пробити проріз зі своєї сторони і влаштувати металеві дверцята. На таку реконструкцію власники квартири НОМЕР_3 і НОМЕР_2 не погоджуються у зв'язку із виникненням для них істотних незручностей. Отже,виділ частки горища ОСОБА_4 буде суперечити правам власників інших двох квартир.

Також апеляційний суд зазначив, що статтею 152 ЖК УРСР встановлено, що переобладнання і перепланування житлового будинку, який належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради.

У липні 2017 року ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки спірне горище на момент розгляду справи вже використовується для розміщення вбудованих житлових приміщень власником квартири НОМЕР_3 ОСОБА_10, тобто є подільним, судами безпідставно не застосовано норми, які передбачають право співвласника на виділ своєї частки з допоміжного приміщення, інша частка якого вже є виділеною, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, судами безпідставно наведено, що виділ частки з спільної сумісної власності можливий виключно за умови згоди всіх співвласників.

Такий висновок судів суперечить нормам статей 364, 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій або сумісній власності, що призвело до неправильного вирішення справи.

Також апеляційний суд, пославшись на вимоги статті 152 ЖК УРСР, не врахував, що на час розгляду справи чинна редакція цієї статті передбачає відсутність необхідності отримання документів, що дають право на виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

31 травня 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з частиною другою статті 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється виключно за згодою усіх співвласників.

Відповідно до положень статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

Судом установлено, що сторони у справі є співвласниками житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 належить квартира НОМЕР_1, відповідачам: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, на праві спільної сумісної власності належить квартира НОМЕР_2, а ОСОБА_10 на праві власності - квартира НОМЕР_3.

Частина горища будинку, на якій немає димоходу, вентиляційних каналів та загально-будинкових мереж, які були б призначені для забезпечення функціонування всіх квартир, за згодою співвласників квартир будинку була відокремлена та реконструйована під кімнати ОСОБА_10, на які рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2010 року за ним визнано право власності.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 22 грудня 2016 року № 1005 визначено, що на горищі житлового будинку АДРЕСА_1 з технічних пристроїв, від яких залежить функціонування житлового будинку, наявні димоходи. Крім того, висновком установлено, що для обслуговування димового каналу квартири НОМЕР_2 необхідно пробити проріз і влаштувати металеві дверцята для прочистки димового каналу.

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки спірне горище відноситься до неподільного майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, а тому за відсутності згоди співвласників всіх квартир, які є суттєвими і заслуговують на увагу, що порушує їхні права, не підлягає виділу.

Посилання касаційної скарги на те, що апеляційний суд, пославшись на вимоги статті 152 ЖК УРСР, не врахував, що на час розгляду справи чинна редакція цієї статті передбачає відсутність необхідності отримання документів, що дають право на виконаннявласниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку, не є підставою для скасування законного і обгрунтованого судового рішення, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги є безпідставними, висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк