Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 509/511/14-ц

провадження № 61-14602св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Садівниче об`єднання громадян «Ветеран», Молодіжненська сільська рада Овідіопольського району Одеської області, відділ Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа - Реєстраційна служба Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_5 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року у складі судді Кочко В. К. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І., та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до садівничого об`єднання громадян «Ветеран» (далі - СОГ «Ветеран», СОГ), Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (далі - Молодіжненська сільська рада), відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Реєстраційна служба Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, про визнання незаконним та скасування рішення ради та рішення правління СОГ «Ветеран», визнання незаконними рішень про надання дозволу на підготовку технічної документації зі складання державних актів на право власності, про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки безкоштовно, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки, визнання права користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона на законних підставах була членом СОГ «Ветеран» і володіла спірною земельною ділянкою у період з 1992 року по 2007 рік, проте у 2007 році колишнім керівництвом СОГ «Ветеран» її незаконно виключено із членів садівничого об`єднання, відібрано спірну земельну ділянку і передано відповідачу ОСОБА_2 , яку прийнято в члени СОГ «Ветеран» замість неї.

Позивач зазначала про те, що ОСОБА_2 через Молодіжненську сільську раду незаконно приватизувала спірну земельну ділянку та відчужила її ОСОБА_3 , яка у свою чергу неправомірно відчужила її ОСОБА_5 , що встановлено вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 22 лютого 2013 року та рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2013 року.

З урахуванням викладеного, після уточнення позовних вимог позивач остаточно просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення ради СОГ «Ветеран» від 26 червня 2007 року в частині прийняття в члени СОГ «Ветеран» ОСОБА_2 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення правління СОГ «Ветеран» від 22 березня 2007 року про виділення ОСОБА_2 земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,06 га, АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним рішення Молодіжненської сільської ради від 11 жовтня 2007 року № 868-V про надання дозволу на підготовку технічної документації зі складання державних актів на право власності безкоштовно на вказану вище земельну ділянку ОСОБА_2 ;

- визнати незаконним рішення Молодіжненської сільської ради від 14 грудня 2007 року № 964-V про затвердження технічної документації та передачу спірної земельної ділянки безкоштовно у власність для ведення садівництва ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯД № 967834, виданий Молодіжненською сільською радою, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів за № 62 на ім`я ОСОБА_2 , та скасувати державну реєстрацію речових прав на цю земельну ділянку;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Куркан Н. Ф. за № 2305;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №715249, виданий на ім`я ОСОБА_3 , та скасувати державну реєстрацію речових прав на вказану земельну ділянку;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17 лютого 2014 року земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І. І;

- витребувати від ОСОБА_5 земельну ділянку шляхом повернення її в користування ОСОБА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право користування вказаною земельною ділянкою та зобов`язати ОСОБА_5 не перешкоджати їй у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення цієї земельної ділянки.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним рішення Молодіжненської сільської ради від 11 жовтня 2007 року за №868-V про надання дозволу на підготовку технічної документації зі складання державних актів на право власності безкоштовно на земельні ділянки для ведення садівництва в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 Визнано незаконним рішення Молодіжненської сільської ради Одеської області від 14 грудня 2007 року № 964-V про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки безкоштовно у власність для ведення садівництва в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальною площею 0,063 га, з цільовим призначенням - для садівництва, серії ЯД № 967834 , виданий Молодіжненською сільською радою Одеської області згідно з рішенням XVI сесії, V скликання від 14 грудня 2007 року за № 964-V, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 62 на ім`я ОСОБА_2 Скасовано державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальною площею 0,063 га, з цільовим призначенням - для садівництва, державний акт серії ЯД № 967834, виданий Молодіжненською сільською радою Одеської області згідно з рішенням XVI сесії V скликання від 14 грудня 2007 року за № 964-V, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 62 від 24 квітня 2008 року, кадастровий номер :02:004:2928. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1 , загальною площею 0,063 га, від 20 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Куркан Н. Ф. за № 2305. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальною площею 0,063 га, з цільовим призначення - для ведення садівництва, серії ЯЖ № 715249, виданий на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н. Ф. від 20 червня 2008 року за № 2305, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 48 від 09 квітня 2009 року на ім`я ОСОБА_3 Скасовано державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальною площею 0,063 га з цільовим призначення для садівництва, державний акт серії ЯЖ № 715249, виданий на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н. Ф. від 20 червня 2008 року за № 2305, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №48, кадастровий номер :02:004:2928, від 09 квітня 2009 року. Витребувано від ОСОБА_5 земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальною площею 0,063 га, шляхом повернення її в користування ОСОБА_1 Визнано за ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,063 га. Зобов`язано ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,063 га, шляхом звільнення цієї земельної ділянки.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не була виключена із членів СОГ «Ветеран», не була позбавлена права володіння та користування спірною земельною ділянкою, остання у неї у встановленому законом порядку не вилучалась, право користування не припинялось, документи, які стали підставою для ухвалення рішень Молодіжненською сільською радою, були неправомірними і частково підробленими, а Молодіжненська сільська рада безпідставно та необґрунтовано вважала, що ОСОБА_2 набула членство в СОГ та має право користування спірною земельною ділянкою.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині витребування від ОСОБА_5 земельної ділянки АДРЕСА_1 , загальною площею 0,063 га шляхом повернення її в користування ОСОБА_1 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні цих вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_5 та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові в цій частині вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 не є власником спірної земельної ділянки, то позовні вимоги про її витребування від ОСОБА_5 у спосіб, обраний позивачем, задоволенню не підлягають.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду із касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення, та ухвалити нове про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що передбачені законом належні документи, на підтвердження набуття позивачем права користування земельною ділянкою, у матеріалах справи відсутні. Апеляційний суд правильно відмовив у застосуванні статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у цій справі на підставі того, що її можна застосувати у випадку захисту прав власника майна, яким позивач не був, проте безпідставно застосовав статті 215, 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України не застосовується як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, що відчужене третій особі.

Також судами безпідставно не застосовано позовну давність до спірних правовідносин.

У липні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 звернулась до суду із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказане судове рішення в частині вирішення вимог про витребування спірної земельної ділянки, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував норми статті 396, 387 та 388 ЦК України та необґрунтовано відмовив в частині витребування спірної земельної ділянки від добросовісного набувача.

У вересні 2017 року ОСОБА_5 надіслала на адресу суду заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в яких просила залишити касаційну скаргу без задоволення.

У вересні 2017 року Молодіжненська сільська рада надіслала на адресу суду заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в яких просила залишити вказану касаційну скаргу без задоволення, а касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити, судові рішення першої і апеляційної інстанцій скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та зупинено виконання судових рішень першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг та заперечень на них, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги ОСОБА_5 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 213 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема членською книжкою, випискою із протоколу зборів уповноважених СОГ «Ветеран» від 01 лютого 2004 року № 01 за відомостями бухгалтерської звітності, архівним витягом із розпорядження Овідіопольської районної ради народних депутатів від 16 травня 1995 року № 208, що ОСОБА_1 з 1992 року була членом садового кооперативу (надалі перетвореного в садівниче об`єднання громадян) «Ветеран» та отримала земельну ділянку як багатодітна матір із земель запасу (т. 1, а.с. 57, т. 2, а.с. 147, 154-156).

Згідно з копією рішення від 20 лютого 1992 року № 119 з доданим списком членів - засновників кооперативу АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_1 із земельною ділянкою площею 0,062 га, НОМЕР_1, нумерація якої була змінена у 2002 році з НОМЕР_1 на НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 125, т. 2, а.с. 186-188).

Отже, нумерація спірної земельної ділянки в СОГ змінювалась, що не спростовує факту безперервного володіння і користування позивачем спірною земельною ділянкою у зв`язку з її членством в садівничому кооперативі, який надалі було перетворено у СОГ.

Як вбачається з протоколу від 26 липня 2007 року № 7, ОСОБА_1 виключена із членів СОГ «Ветеран» з посиланням на те, що вона заборгованості з членських внесків не має, але не є громадянкою України і не проживає в Україні з 1994 року, та водночас прийнято рішення про прийняття замість вибулої в члени СОГ «Ветеран» громадянки ОСОБА_2 (том 1 а.с. 39-42).

У зв`язку з наданням Молодіжненській сільській раді виписки із протоколу ради СОГ «Ветеран» від 26 липня 2007 року та довідки від 06 листопада 2007 року № 1087 про прийняття ОСОБА_2 в члени СОГ «Ветеран» і надання їй спірної земельної ділянки, Молодіжненською сільською радою Одеської області було прийнято рішення від 11 жовтня 2007 року № 868-V про надання дозволу на підготовку технічної документації зі складання державних актів на право власності на спірну земельну ділянку та рішення від 14 грудня 2007 року № 964-V про передачу спірної земельної ділянки безкоштовно у власність ОСОБА_2 , на підставі яких 24 квітня 2008 року видано державний акт не право власності на землю серія ЯД № 967834, зареєстрований 24 квітня 2008 року в Книзі реєстрації державних актів № 62.

20 червня 2008 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 відчужила спірну земельну ділянку ОСОБА_3 , яка у свою чергу 17 лютого 2014 року за договором купівлі-продажу відчужила спірну земельну ділянку ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 49-51, 190-191).

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 22 лютого 2013 року, який набрав законної сили 14 травня 2013 року, встановлено, що 26 липня 2007 року голова СОГ «Ветеран» ОСОБА_8 перевищила свої повноваження та здійснила службову підробку, а саме: внесла на розгляд ради СОГ «Ветеран» пропозицію про виключення ОСОБА_1 з членів об`єднання через те, що вона начебто не є громадянкою України, але заборгованості з членських внесків не має, і про прийняття в члени СОГ «Ветеран» ОСОБА_2 з наданням останній земельної ділянки потерпілої; згодом ОСОБА_8 надала виписку із протоколу іншого змісту та довідку від 06 листопада 2007 року № 1087, у якій зазначено іншу підставу виділення ОСОБА_2 спірної земельної ділянки (т. 1, а.с. 22-31).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 лютого 2013 року визнано незаконним та скасовано рішення ради СОГ «Ветеран» від 26 липня 2007 року в частині виключення ОСОБА_1 з членів СОГ «Ветеран» та поновлено її в членах СОГ «Ветеран» (т. 1, а. с. 21).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника.

Для захисту своїх майнових інтересів власник або суб`єкт іншого речового права може використовувати вимоги про визнання недійсною угоди з відчуження належної йому речі (якщо мова йде про оспорюваний правочин) або про застосування наслідків недійсності правочину (якщо мова йде про вчинення нікчемного правочину). В обох випадках загальним наслідком вчинення недійсної угоди стане реституція, яка полягає, зокрема у поверненні конкретної речі (предмета угоди) первинному власнику.

Очевидно, якщо спір стосується правочину, укладеного самим власником, то його відносини з контрагентом мають договірний (зобов`язальний) характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Проте якщо контрагент власника за недійсним правочином здійснив надалі відчуження отриманої від власника речі третій особі, то у відносинах з таким новим набувачем колишній власник може використовувати тільки речово-правові способи захисту, оскільки вони не перебували у договірних (зобов`язальних) відносинах один з одним.

У окремих випадках колишні власники, отримавши відмову в задоволенні своїх речово-правових вимог про повернення їм майна, що перебуває у нових власників, які придбали його в результаті правочинів, оспорюють самі ці правочини, посилаючись на недійсність першого правочину з ланцюжка таких правочинів (укладених за їх участю як відчужувачів спірної речі).

Проте застосування реституції почергово до усіх правочинів відчуження майна іншим особам в результаті позбавить добросовісного набувача гарантій дотримання його прав, закріплених у статті 388 ЦК України, що є неприпустимим.

У справі, судові рішення у якій є предметом перегляду, позивач поєднала різні способи захисту свого речового права:оспорювання рішень органу місцевого самоврядування, договорів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а також віндикаційний (речово-правовий) позов.

Проте метою звернення позивача з позовом є повернення їй спірної ділянки, яка за твердженням позивача вибула з її володіння поза її волею.

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з пункту 3 частини першої статті 388 та статті 396 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такий правовий висновок міститься у пункті 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (див. також пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц).

У справі встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 лютого 2013 року визнано незаконним та скасовано рішення ради СОГ «Ветеран» від 26 липня 2007 року в частині виключення ОСОБА_1 з членів СОГ «Ветеран» та поновлено її в членах СОГ «Ветеран» (т. 1, а. с. 21). Виникнення права на спірну земельну ділянку позивач пов`язує саме із членством у СОГ «Ветеран».

Отже, указаним рішенням скасована первинна підстава вибуття спірної земельної ділянки із володіння позивача.

Вимоги позивача про визнання незаконним рішення про надання дозволу на підготовку технічної документації зі складання державних актів на право власності, визнання незаконним рішення про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки безкоштовно, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки не є ефективним способом захисту порушеного права.

У випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц).

Указаного суди першої та апеляційної інстанції до уваги не взяли та за умови пред`явлення позивачем вимоги про витребування спірної земельної ділянки від відповідача ОСОБА_9 , що є ефективним способом захисту порушеного права, безпідставно задовольнили вимоги про визнання незаконним рішення Молодіжненської сільської ради від 11 жовтня 2007 року за № 868-V про надання дозволу на підготовку технічної документації зі складання державних актів на право власності безкоштовно на земельні ділянки для ведення садівництва в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , визнання незаконним рішення Молодіжненської сільської ради № 964-V від 14 грудня 2007 року про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки безкоштовно у власність для ведення садівництва в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , визнання недійсним державного акта на право власності на спірну земельну ділянку, скасування державної реєстрації речових прав на вказану земельну ділянку, державного акта серії ЯД № 967834, виданого Молодіжненською сільською радою, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі договору купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_3 , скасування державної реєстрації речових прав на земельну ділянку.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню рішення судів в указаній частині підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення, яким у цих позовних вимогах необхідно відмовити за їх безпідставністю.

Щодо перевірки судових рішень у частині вирішення вимог ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з володіння відповідача ОСОБА_5 та застосування до цих вимог наслідків спливу позовної давності

Вимоги позивача у спірному випадку ґрунтуються на нормах статей 387, 388, 396 ЦК України, про що правильно зазначав суд першої інстанції.

Натомість апеляційний суд помилково виходив з того, що позивач, не будучи власником спірної земельної ділянки, не є належним позивачем за такими вимогами.

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Такі ж саме права має законний володілець майна.

Відповідно до пункту 7 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України 2001 року громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Суд першої інстанції, з чим погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що позивач як член садівничого кооперативу на відповідній правовій підставі набула у користування спірну земельну ділянку.

Проте апеляційний суд помилково виходив з того, що позивач не має права на пред`явленням вимог про витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння, не звернув уваги на те, що згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

У зв`язку з цим вимог касаційної скарги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а рішення апеляційного суду в указаній частині також підлягає скасуванню.

Водночас рішення суду першої інстанції у цій частині також не може залишитися в силі з огляду на таке.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач, зокрема, посилалась на пропуск позивачем строку давності для звернення до суду та просила застосувати позовну давність до спірних правовідносин.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 22 лютого 2013 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10 зазначав, що ОСОБА_1 видала йому довіреність на користування земельною ділянкою, розташованою у СОГ «Ветеран», яку він обробляв та сплачував членські внески до 2006 року, після чого СОГ «Ветеран» відмовилось приймати внески та зазначило, що вказаної земельної ділянки у ОСОБА_1 більше немає (а. с. 22-31, т. 1).

Отже, спірна земельна ділянка вибула з фактичного користування позивача у 2006 році, а з вимогами про її витребування позивач до суду звернулася у лютому 2014 року, тобто після спливу позовної давності.

Це відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Суди попередніх інстанцій на вказане уваги не звернули та не врахували доводів відповідача щодо спливу позовної давності з огляду на те, що земельна ділянка вибула з володіння ОСОБА_1 з 2006 року і її представнику ОСОБА_10 , який на той час обробляв цю ділянку, було відомо про таке вибуття, а з членів товариства позивач була виключена 26 липня 2007 року, проте із цим позовом представник позивача - ОСОБА_6 звернулась до суду лише у лютому 2014 року.

Обґрунтовуючи неможливість застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції помилково виходив з того, що вимоги про витребування спірної земельної ділянки набули ознак негаторного позову, а отже, у такому випадку строк давності взагалі не застосовується.

Оскільки на віндикаційні позови поширюється загальна позовна давність та, зважаючи на фактично встановлені у цій справі обставини щодо обізнаності позивача про порушення її права, є підстави для застосування наслідків спливу позовної давності за вимогами про витребування спірної земельної ділянки.

Щодо вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Суд першої інстанції, задовольняючи вимогу ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, з чим погодився апеляційний суд,не звернув уваги, що позивачем фактично поєднано взаємовиключні вимоги: віндикаційний та негаторний позови.

Негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння.

Оскільки у справі встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача, то вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у спірному випадку є безпідставними.

Щодо інших доводів касаційної скарги ОСОБА_5 , зокрема щодо недоведення надання позивачу у користування спірної земельної ділянки, то вони є необґрунтованими, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених обставин справи, що виходить за межі компетенції касаційного суду.

Касаційні скарги обох заявників не містять доводів щодо неправильності судових рішень у частині відмови у позові про визнання незаконним та скасування рішення ради та рішення правління СОГ, а тому підстави для їх скасування у цій частині відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частиною першою статті 413 ЦК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконними рішень про надання дозволу на підготовку технічної документації зі складання державних актів на право власності, про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки безкоштовно, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки, визнання права користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, - з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити з вищезазначених підстав. У решті судові рішення підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2017 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконними рішень про надання дозволу на підготовку технічної документації зі складання державних актів на право власності, про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки безкоштовно, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки, визнання права користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання незаконними рішень про надання дозволу на підготовку технічної документації зі складання державних актів на право власності, про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки безкоштовно, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки, визнання права користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

У решті рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко