ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року

м.Суми

Справа №583/3162/17

Номер провадження 22-ц/816/2734/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - Охтирська міська рада Сумської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2019 року в складі судді Ільченко В.М., ухвалене у м. Охтирка Сумської області, повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року Охтирська міська рада пред'явила позов до ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Свої вимоги мотивувала тим, що в результаті проведення обстеження земельної ділянки площею 0,5083 га за адресою: АДРЕСА_1 , комісією з питань самоврядного контролю за використанням та охороною земель та в галузі будівництва встановлено, що дана земельна ділянка використовується ОСОБА_1 для розміщення приміщення цеху по виробництву меблів. Проведеною перевіркою встановлено, що документи, які посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою у відповідача відсутні, плата за користування земельною ділянкою ним не здійснюється. Від укладення договору оренди земельної ділянки відповідач ухилився, що позбавляє позивача права на отримання доходу до місцевого бюджету у виді орендної плати.

На підставі викладеного позивач, остаточно уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача збитки, завдані використанням земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без правовстановлюючих документів (договорів оренди), які полягають в неотриманні орендної плати за землю за період з 02 грудня 2014 року (дата державної реєстрації земельної ділянки) по 30 червня 2016 року в розмірі 77699, 86 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2019 року позов Охтирської міської ради Сумської області задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Охтирської міської ради Сумської області 77699 грн 86 коп. в рахунок відшкодування завданих збитків та 1600 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду, просив його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Охтирської міської ради Сумської області.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення не врахував пропуску позивачем строку позовної давності, про що було заявлено під час судового розгляду, для визначення збитків не була проведена експертна грошова оцінка земельних ділянок, не враховано розташування земельної ділянки у межах міста.

У відзиві на апеляційну скаргу Охтирська міська рада зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Охтирської міської ради Сумської області - Сизоненка В.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 , та його представника - адвоката Стеценка В.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року належить на праві власності і використовуються ним для виробництва меблів нежитлове приміщення цеху, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11), після зміни поштової адреси за фактичним розташуванням у жовтні 2015 року - АДРЕСА_2 , після зміни назви у січні 2016 року - АДРЕСА_2 (а.с. 96-100,117).

Земельна ділянка за вказаною адресою кадастровим номером НОМЕР_1 , загальною площею 0,5083 га з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості зареєстрована 02 грудня 2014 року в Управлінні Держземагентства в Охтирському районі та знаходиться в комунальній власності Охтирської міської ради Сумської області (а.с.49).

Проте докази здійснення ОСОБА_1 державної реєстрації речового права на вказану земельну ділянку у встановленому порядку в матеріалах справи відсутні.

22 березня 2016 року комісією з питань самоврядного контролю за використанням, охороною земель та в галузі будівництва Охтирської міської ради у присутності ФОП ОСОБА_1 проведено обстеження земельної ділянки площею 0,5083 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В ході обстеження встановлено, що на вказаній земельній ділянці розміщено приміщення цеху для виробництва меблів, яке належить ОСОБА_1 з 30 липня 2013 року. Земельна ділянка використовується ним без відповідної правової підстави, плата за користування земельною ділянкою ОСОБА_1 не здійснюється, про що складено відповідний Акт № 02-08/4 (а.с. 10).

Згідно розрахунку розміру збитків у вигляді не отриманої орендної плати за землю за період з 02 грудня 2014 року по 30 червня 2016 року розмір збитків, завданих внаслідок використання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,5083 га комунальної власності без правовстановлюючих документів становить 77 699,86 грн (а.с. 112).

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб'єктами права на землі комунальної власності згідно із статтею 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Правовий механізм переходу прав на землю, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 ЗК України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь - яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію).

Як вбачається із положень статті 120 ЗК України, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зважаючи на положення цієї статті, новий власник земельної ділянки або орендар не звільняється від необхідні оформлення права на земельну ділянку, розташовану під цією нежитловою нерухомістю.

ОСОБА_1 користувався земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому належним чином не зареєстрував свого права.

Статтею 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі те землекористувачів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

При розгляді цієї справи судом встановлено, що після оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної власності, договір оренди вказаної земельної ділянки відповідач не уклав з Охтирською міською радою, своїх прав на земельну ділянку в установленому порядку не зареєстрував, оплату за користування землею не вносив.

З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що збитки завдані землевласнику невнесенням відповідачем плати за користування земельною ділянкою, підлягають відшкодуванню саме з 02 грудня 2014 року (тобто з дати реєстрації права власності на земельну ділянку) по 30 червня 2016 року. Оскільки ОСОБА_1 як фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності відхиляються апеляційним судом, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірну земельну ділянку за Охтирською міською радою зареєстровано 02 грудня 2014 року, тобто саме з цієї дати позивач набув права на реалізацію своїх прав власника земельної ділянки, у тому числі і права на захист у судовому прядку.

Позов про відшкодування збитків Охтирською міською радою поданий до суду 14 листопада 2017 року, тобто у межах трирічного строку загальної позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача - адвокат Стеценко В.М. погодився, що позов поданий в межах строків позовної давності.

Твердження відповідача про необґрунтованість розміру збитків, заявлених позивачем, висновків суду першої інстанції по суті спору також не змінюють, оскільки відповідач не підтвердив своїх доводів належними допустимими доказами, альтернативного розрахунку суду не надав, з заявою про проведення судово-економічної експертизи розрахунку збитків до апеляційного суду не звертався.

Апеляційний суд не має сумнівів у обґрунтованості розрахунку розміру неотриманої орендної плати, здійсненого управлінням фінансів та економіки Охтирської міської ради Сумської області. Позивачем вірно розраховано ставки орендної плати за землю, які діяли на території м. Охтирка на підставі Положення про порядок оформлення права оренди земельних ділянок, затвердженого рішенням Охтирської міської ради Сумської області № 872-МР від 26 вересня 2013 року, а також Положення про порядок оформлення права оренди земельних ділянок, затвердженого рішенням Охтирської міської ради Сумської області № 1207-МР від 30 вересня 2014 року, на підставі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки за 2014-2016 роки, які позивачем було скориговано та остаточно визначено з урахуванням дати державної реєстрації права власності на земельну ділянку (а.с. 21 - 23, 112). Тобто, при розрахунку орендної плати позивач діяв відповідно до вимог ст. ст. 13, 20 Закону України «Про оцінку землі» та пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів встановивши, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишає без змін.

З огляду на ту обставину, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина