Справа № 158/2178/19
Провадження № 2/0158/688/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2019 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Корецької В.В.
за участю секретаря Процик Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні.
Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіля марки «ВАЗ 211540»,д.н.з. « НОМЕР_1 ».
Зазначає, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.08.2018 року за нею та відповідачами по справі визнано по 1/3 частині права власності на вищевказане спадкове майно.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.08.2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче провадження.
02.09.2019 року від відповідача ОСОБА_3 до суду подано відзив на позовну заяву згідно якого остання зазначила, що вона являється повноцінним власником 1/3 частки вищевказаного майна, оцінює його в значно більшому розмірі, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.09.2019 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала та просила сплатити ОСОБА_1 в її користь 3000 доларів США для припинення нею права власності на 1/3 частки спадкового майна після смерті ОСОБА_4 в її користь.
Відповідно до ч 2 ст 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст ст 55, 124 Конституції України та ст 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.
Відповідно до вимог ст 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 актовий запис № 2129, виданого відділом ДРАЦС Луцького МУЮ у Волинській області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.08.2018 року визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/3 частини житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та автомобіля марки «ВАЗ 211540», д.н.з. « НОМЕР_1 », в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.7-9/.
Відповідно до ч 4 ст 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається із висновку будівельно-технічної експертизи №355/5 від 11.07.2019 року ринкова вартість будинковолодіння, що у АДРЕСА_1 без врахування ринкової вартості земельної ділянки становить 100284 грн. Розподіл в натурі будинку за адресою: АДРЕСА_1 в частках 1/3 до 1/3 до 1/3 частин будинковолодіння з метою обладнання окремих ізольованих квартир не можливий /а.с.15-26/.
Тобто, судом встановлено, що вартість спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , яке складається із житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіля марки «ВАЗ 211540»,д.н.з. « НОМЕР_1 » становить 162884 грн.
У судовому засіданні також встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 не проживають, не сплачують комунальні платежі по його утриманню та не користуються автомобілем марки «ВАЗ 211540», 2007 року, р.н. « НОМЕР_1 ».
Відповідно до ст 322 ЦК України, вбачається, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями частини першої ст 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Згідно із ч 1 ст 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч 1 ст 319 ЦК України).
Відповідно до приписів ст 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у ч 1 ст 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.
У відповідності з ч 1 ст 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.
В силу ч 3 ст 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно ч 2 ст 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п 1-3 ч 1 ст 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п 4 ч 1 цієї статті.
Відповідно ч 1 ст 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Як вбачається із абзацу 3 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.
Виходячи з викладеного, беручи до уваги висновок експерта та звіту щодо вартості спадкового майна, внесення позивачем ОСОБА_1 вартості частки майна на депозитний рахунок суду, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Визначаючи розмір до стягнення понесених витрат на правову допомогу, що підлягають стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , суд враховує, наданий до матеріалів справи прибутковий касовий ордер (квитанцію) №29 від 17.11.2019 року, та звіт про надання правової допомоги.
Однак, з даним розрахунком суд не може погодитись посилаючись на наступне.
Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч 2 ст 3, ст 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.
Зокрема, ст 1 Закону № 4191-VI визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що зазначений закон визначає не види правової допомоги, а виключно граничний розмір їх компенсації.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16 від 27.06.2018 року.
З врахуванням наведеного та беручи до уваги те, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, суд приходить до висновку що заявлену вимогу слід задовольнити частково, визнавши вартість послу на правничу допомогу за 1 годину (на час проведення правничих дій) в сумі 768,40 грн.
У судовому засіданні також встановлено, що загальна кількість годин для проведення та надання правничої допомоги витрачена адвокатом Кобилинським А.О. становить 5 годин, тобто сума яка підлягає компенсації не може перевищувати 3842 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд задоволив позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому стягує з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1092,55 грн в рівних частках по 546,28 грн з кожного.
Крім того, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судові витрати пов`язанні з проведенням експертиз в загальній сумі 4000 грн. в рівних частках з кожного по 2000 грн.
Витрати пов`язані із виготовленням нового технічного паспорту не є судовими витратами, а тому не підлягають стягненню.
Керуючись ст ст 4, 12, 76 - 89, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на належні їм 1/3 частки в житловому будинку з господарсько-побутовими спорудами у АДРЕСА_1 та 1/3 частки автомобіля марки «ВАЗ211540», д.н.з. « НОМЕР_1 ».
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами у АДРЕСА_1 та автомобіль марки «ВАЗ211540», д.н.з. « НОМЕР_1 ».
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язанні з оплатою судового збору, проведенням експертиз та витратами на правову допомогу у загальному розмірі 8934,56 грн. по 4467 (чотири тисячі чотириста шістдесят сім) гривень 28 копійок з кожного.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_2 .

Представник позивача адвокат Кобилинський Андрій Олексійович, адреса: АДРЕСА_3

Відповідач ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , жителька АДРЕСА_4 .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька