Постанова

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 757/67131/17-ц

провадження № 61-47519св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представники відповідачів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8 , служба у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів:

Шкоріної О. І., Махлай Л. Д., Поливач Л. Д., від 07 листопада 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У листопаді 2017 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8 , служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 грудня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі -

АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), та ОСОБА_11 було укладено кредитний договір № 070-22-95/07, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2 млн доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором у той же день між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_11 було укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , а також

машиномісця НОМЕР_1, НОМЕР_2, які знаходяться за цією ж адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер. 04 вересня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило вимогу до спадкоємців ОСОБА_11 про погашення заборгованості. 31 березня 2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та публічним акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень» (далі -

ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень») було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 070-22-95/07. 31 березня 2016 року між позивачем та ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» було укладено договір поруки, відповідно до умов якого він поручився перед новим кредитором за належне виконання зобов'язань померлого ОСОБА_11 згідно вказаного кредитного договору. Вказував, що ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» направило йому як поручителю вимогу про виконання зобов'язання за договором кредиту, яка ним була виконана у повному обсязі. Зазначав, що відповідачі є спадкоємцями померлого боржника, зобов'язання перед банком якого він виконав, а тому до нього перейшло право вимоги до спадкоємців про стягнення заборгованості.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути на його користь заборгованість: з ОСОБА_3 - у розмірі 21 761 677, 60 грн, з ОСОБА_4 - у розмірі 4 352 344, НОМЕР_2 грн, з ОСОБА_5 - у розмірі

4 352 344,НОМЕР_2 грн.

У березні 2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 пред'явили зустрічний позов до ОСОБА_9 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8 , служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про стягнення збитків.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_9 погасив заборгованість за спірним кредитним договором за рахунок грошових коштів, які були передані йому ОСОБА_11 з метою виконання особистих фінансових доручень. Посилаючись на те, що ОСОБА_9 порушено право власності спадкоємців на кошти у розмірі

1 254 438,63 доларів США, які мали бути включені до спадкової маси, позивачі просили стягнути з ОСОБА_9 на їх користь 29 570 254,62 грн та судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва, у складі судді

Соколова О. М., від 03 липня 2018 року позов ОСОБА_9 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 21 761 677,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 4 352 344,НОМЕР_2 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 4 352 344,НОМЕР_2 грн. Стягнуто солідарно з позивачів на користь ОСОБА_9 судовий збір у розмірі 8 тис. грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_9 як поручитель сплатив заборгованість ОСОБА_11 за кредитним договором, отже він набув право вимоги до спадкоємців померлого, що був позичальником та іпотекодавцем за спірним кредитним договором. Ані договір поруки, ані договір про відступлення прав вимоги недійсними у судовому порядку не визнавались. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_12 та ОСОБА_6 - представників ОСОБА_3 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , представника ОСОБА_4 -

ОСОБА_6 задоволено частково, рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_9 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що договір поруки був укладений після смерті боржника, особисті зобов'язання якого за кредитним договором припинилися у зв'язку зі смертю, а з того часу існують правовідносини між кредитором та спадкоємцями, відповідальність яких обмежена законом. Отже, підстави для стягнення з відповідачів як спадкоємців сплаченої позивачем суми на підставі

статей 553-556 ЦК України відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі представник ОСОБА_9 - ОСОБА_10 просить скасувати постанову апеляційного суду у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_9 та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що кредитні правовідносини не належать до таких, що нерозривно пов'язані з особою боржника, а тому суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що особисті зобов'язання ОСОБА_11 за кредитним договором припинились зі смертю. ПАТ «Укрсоцбанк» набуло право вимоги за кредитними зобов'язаннями до спадкоємців, а разом з цим і право відступати право вимоги наявного боргу в силу положень ЦК України. Особа, яка подала касаційну скаргу зазначила, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду

від 13 червня 2018 року у справі № 761/22001/15-ц, відповідно до якого чинним законодавством України не передбачено обов'язкового отримання попередньої згоди боржника в основному зобов'язанні на укладення кредитором договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язання з іншою особою.

У частині вирішення зустрічних позовних вимог постанова суду апеляційної інстанції (як рішення суду першої інстанції) не оскаржується, а тому в силу статті 400 ЦПК України касаційному перегляду не підлягає.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу представник відповідачів - Лазоренко Т . В. просить залишити касаційну скаргу представника ОСОБА_9 -

ОСОБА_10 без задоволення, посилаючись на те, що у відносинах, пов'язаних з правонаступництвом боргових зобов'язань спадкодавця, законом передбачений порядок задоволення вимог кредитора, а отже і відповідний спосіб захисту прав кредитора.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

29 січня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 грудня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є

ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_14 було укладено кредитний договір

№ 070-22-95/07, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у сумі 2 млн доларів США зі сплатою 12,5% річних за перший рік, з подальшим щорічним переглядом розміру процентів.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_11 умов кредитного договору № 070-22-95/07, 26 грудня 2007 року між позичальником та кредитором було укладено іпотечний договір, за умовами якого

ОСОБА_11 передав в іпотеку банку квартиру, загальною

площею 345,6 кв. м, та підсобні приміщення (машиномісце НОМЕР_3 площею 14,8 кв. м, і машиномісце № НОМЕР_2, площею 14,5 кв. м), що знаходяться у будинку АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер, після його смерті відкрилась спадщина.

04 вересня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Шостої київської державної нотаріальної контори з вимогою до спадкоємців про задоволення вимог кредитора, яка у свою чергу направила

вимогу кредитора до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, яким була заведена спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_11

31 березня 2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 070-22-95/07.

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 31 березня

2016 року станом на 13 серпня 2015 року заборгованість позичальника перед первісним кредитором становила 1 254 438,63 доларів США.

За змістом пункту 5 договору про відступлення прав вимоги від 31 березня

2016 року після передачі прав та обов'язків первісного кредитора новому кредитору за кредитним договором новий кредитор та спадкоємці позичальника самостійно визначають умови повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів, що передбачені кредитним договором.

31 березня 2016 року між ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_9 було укладено договір поруки № 070-22-95/07/1-П, згідно з пунктом 1.1 якого поручитель поручився перед кредитором за належне виконання боржником, яким є ОСОБА_11 , взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 070-22-95/07, а також всіх майбутніх додаткових договорів та угод до нього, майнові права за яким передані (відступлені) кредитору (новому кредитору) від ПАТ «Укрсоцбанк» (первісного кредитора) згідно договору про відступлення прав вимоги за договором кредиту № 070-22-95/07 від 25 грудня 2007 року, укладеним 31 березня 2016 року між кредитором (новим кредитором) та первісним кредитором. Поручитель поручився перед кредитором за належне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, відповідно до умов якого боржник зобов'язаний повернути кредитору кредит у сумі 1 254 438,63 доларів США в строк до 24 грудня 2027 року, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 11% річних, можливі пені та штрафи у розмірах та на умовах, визначених кредитним договором.

31 березня 2016 року на письмову вимогу ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» ОСОБА_9 була сплачена заборгованість ОСОБА_11 за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 070-22-95/07 на підставі договору поруки від 31 березня 2016 року у сумі 1 254 438,63 доларів США.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 553 ЦК Українивстановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанням ним свого обов'язку.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК Україниу разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини першої статті 523 ЦК Українипорука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Частиною третьою статті 559 ЦК Українипередбачено, що порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК Українизобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Частиною четвертою статті 25 ЦК Українивстановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора стягує заборгованість в межах вартості майна, одержаного у спадщину (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

У разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Встановивши, що договір поруки між ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_9 , який поручився за належне виконання ОСОБА_11 кредитного договору від 25 грудня 2007 року № 070-22-95/07/1-П (який не передбачав забезпечення виконання зобов'язань за ним порукою), укладено 31 березня 2016 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні первісного позову у зв'язку з тим, що ОСОБА_9 не є кредитором спадкодавця, оскільки уклав договір поруки та виконав зобов'язання за кредитним договором добровільно вже після смерті ОСОБА_11 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_2 . Матеріали справи не містять будь-яких договорів між банком, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , пов'язаних з виконанням зобов'язань за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 070-22-95/07/1-П, а тому підстави для стягнення грошових коштів зі спадкоємців відсутні. Договір поруки був укладений після смерті боржника. Позивач не поручався за виконання зобов'язань за спірним кредитним договором новими боржниками. До того ж рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року у справі № 761/14730/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року, визнано недійсним договір поруки №070-22-95/07/1-П від 31 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_9 та ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень».

Посилання касаційної скарги на постанову Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 761/22001/15-ц є безпідставними, оскільки обставини у справах є різними.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування оскарженого судового рішення відсутні.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_9 - ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта