КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Суханової Є.М.,

секретар судового засідання: Малашевський О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Пошелюзного Сергія Вячеславовича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва, у складі судді Шкірай М.І. від 03 червня 2019 року в справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року до суду надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2019 року подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон громадянину України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до повного виконання зобов`язань, покладених на нього відповідно до виконавчого листа №752/8619/15-ц, виданого Голосіївським районним судом міста Києва від 06 березня 2017 року.

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Пошелюзного С.В., з ухвалою суду не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу районного суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

05 листопада 2019 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. в якому він просить рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що підстави, викладені у поданні приватного виконавця є обґрунтованими та достатніми для його задоволення, при цьому врахував повноту вчинення виконавчих дій та наявність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

Як вбачається з матеріалів справи 06 березня 2017 року Голосіївським районним судом міста Києва було видано виконавчій лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» заборгованість за кредитним договором.

06 листопада 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» звернулося до приватного виконавця з заявою про примусове виконання рішення.

Того ж дня приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57621795.

07 листопада 2018 року постанову про відкриття виконавчого провадження № 57621795 була надіслана за адресою боржника, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та отримана представником за довіреністю Дудко Н . В. 21 листопада 2018 року.

27 листопада 2018 року в офіс приватного виконавця прибув представник боржника - адвокат Норов Г.О. та надав заяву про направлення всіх документів по виконавчому провадженню на адресу електронної пошти представника боржника ІНФОРМАЦІЯ_2, а для телефонограми використовувати номер телефону представника боржника НОМЕР_1 .

Постановою приватного виконавця від 06 листопада 2018 року накладено арешт на майно боржника в межах суми стягнення, однак згідно відомостей електронних реєстрів у боржника нерухоме майно, на яке можна звернути стягнення, відсутнє.

Згідно відповіді РЦС МВС за боржником зареєстровано транспортний засіб марки АЗЛК2141 1990 року випуску, причеп 1990 року випуску, причеп 1990 року випуску.

Вимогою приватного виконавця від 05 грудня 2019 року зобов`язано боржника надати для опису вказані вище транспортні засоби, що підтверджується копією вимоги від 05 грудня 2018 року № 1675.

Постановою приватного виконавця від 04 грудня 2019 вказані вище транспортні засоби оголошені в розшук.

Згідно відповідей ДФС України та ПФ України боржник не отримує доходи та не отримує пенсію.

06 листопада 2018 року та 18 лютого 2019 року приватним виконавцем з метою звернення стягнення на кошти боржника, які знаходяться на рахунках в банках винесено постанову про арешт коштів боржника, яку скеровано до виконання до банківських установ України, однак згідно відповідей банківських установ в боржника відсутні кошти на рахунках в банках.

У АТ «Укрексімбанк» приватним виконавцем встановлено наявність на рахунках боржника 12 306,61 та 1 940,82 дол. США, які списані та в порядку ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподілені та перераховані стягувану однак даних коштів недостатньо для виконання виконавчого документу.

05 грудня 2018 року і 15 січня 2019 року боржнику за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 скеровано виклики приватного виконавця, із вимогою про надання документів, зокрема декларацію про майновий стан.

Згідно відповіді ГУ ДМС України в м. Києві боржник документований 30 червня 2010 року та 16 червня 2016 року паспортами громадянина України для виїзду за кордон.

За повідомленням Державної прикордонної служби України боржник на протязі 2017 року п`ять разів перетинав кордон України. Останній виїзд з України боржник здійснив 24 липня 2017 року та не повертався.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 встановлений порядок звернення державного виконавця з поданням до суду щодо обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в`їзду в Україну у разі не виконання боржником своїх зобов`язань.

При цьому, подання державного виконавця у даному випадку, як встановив вказаний нормативно правовий акт, повинно містити, поряд з іншим, підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Разом з тим, місцевим судом наведене, а також питання щодо необхідності вжиття державним виконавцем всіх необхідних заходів визначених законом направлених на виконання судового рішення, залишено поза увагою та не враховано відсутність вини боржника, через його неналежне повідомлення.

Направлення ж приватним виконавцем чисельних звернень за адресою, за якою боржник не знаходився, про що першому було достеменно відомо, а також вчинення протягом нетривалого часу дій направлених на розшук майна боржника, про його ухилення від виконання своїх зобов`язань теж не свідчать. Крім того, рішення суду частково виконано за рахунок коштів боржника, що знаходилися на його рахунках в АТ «Укрексімбанк» і приховувалися.

Тому, колегія суддів вважає, що районним судом судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та, відповідно до положень п. 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, являється підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволені подання про обмеження у праві виїзду за кордон.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім того, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 2) ч. 1 ст. 374, п. 4) ч. 1 ст. 268 376, ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Пошелюзного Сергія Вячеславовича задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволені подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше, як за п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко,

Є.М. Суханова