Справа № 442/4552/17 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/2505/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м.Львів

Справа № 442/4552/17

Провадження № 22-ц/811/2505/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Дрогобичі 18 вересня 2018 року (суддя Крамар О.В.)

у справі

за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, про відшкодування шкоди,-

встановив:

ОСОБА_6 звернулася з позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 27 червня 2016 року на дорозі сполученням «Львів - Івано- Франківськ» Жидачівського району Львівської області відбулось зіткнення транспортного засобу марки CITROEN Jumpy, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу марки ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7 Внаслідок ДТП пасажир транспортного засобу ВАЗ 2108 ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження та доставлена у Бібрську районну лікарню. Того ж дня від отриманих травм ОСОБА_8 померла. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №41 від 27 червня 2016 року мати загинула від тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП. 27 червня 2016 року відомості по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. На даний час у справі триває досудове розслідування. Між виявленими на тілі ОСОБА_8 тілесними ушкодженнями та настанням її смерті є прямий причинно - наслідковий зв'язок. Вказує, що відповідач вживає заходи для уникнення юридичної і матеріальної відповідальності. Вважає, з відповідача, за завданні їй страждання внаслідок смерті матері, належить стягнути 500 000 гривень.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.Стягнуто з відповідача в користь позивача моральну шкоду, завдану смертю матері внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 150 000 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_5 Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує її законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.Вказує, що у суду першої інстанції не було підстав стверджувати, що у його діях є будь-яка вина у настанні ДТП.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Встановлено, що 27 червня 2016 року сталося зіткнення транспортного засобу марки CITROEN Jumpy, державний реєстраційний зномер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу марки ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7 Внаслідок ДТП пасажир транспортного засобу ВАЗ 2108 ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження та доставлена у Бібрську районну лікарню, де того ж дня від отриманих травм померла. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №41 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 загинула від тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

27 червня 2016 року відомості по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Досудове розслідування триває. Позивач визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні. Згідно висновку судово-медичного експерта №41 від 3 серпня 2016 року тілесні ушкодження, які отримала ОСОБА_8, були прижиттєвими і виникли від дії тупих твердих предметів та могли утворитись 27 червня 2016 року від удару тілом до виступаючих частин салону автомобіля під час ДТП при обставинах, викладених у постанові про призначення судово-медичної експерти, та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя. Між виявленими на тілі ОСОБА_8 тілесними ушкодженнями та настанням її смерті є прямий причинно - наслідковий зв'язок.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України, якою передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України діяльність, пов»язана з використанням зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності інше речове право) володіє транспортним засобом. Коло осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті фізичної особи, визначає ст.1168 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім»єю.

Згідно із ст.ст. 1167, 1168, 1187 ЦК України особа, яка керувала автомобілем і була учасником ДТП, внаслідок якого загинула фізична особа, повинна незалежно від наявності її вини, відшкодувати шкоду близьким родичам такої особи, в даному випадку позивачевіі (презумпція винуватості володільця джерела підвищеної небезпеки).

Статтею 1188 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Згідно ч. 2 цієї статті, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди зобов»язані її відшкодувати незалежно від їх вини.

Законодавець покладає солідарний обов»язок на володільців джерела підвищеної небезпеки по відшкодуванню шкоди тертім особам у випадку, коли шкода завдана ними спільно, незалежно від того чи була в їхніх діях спільна вина.

У п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад пасажирам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов»язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. При цьому, солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов'язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов'язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов»язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦКУ, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.

Відповідач у разі виконання перед позивачем свого солідарного обов»язку матиме регресне право вимоги до ОСОБА_7 у розмірі частки виплаченого відшкодування. А тому, пред»явлена вимога про відшкодування шкоди виключно до ОСОБА_5 та подальше одноосібне відшкодування ним шкоди, жодним чином не порушить і не звузить його прав та інтересів, як солідарного боржника у деліктному зобов»язанні.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди у відповідності з ст. 23 ЦК України визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності. Встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підставний та підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат проведено вірно, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді