ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2617/19 Справа № 210/2044/18 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2018 року, яке постановлено суддею Вікторович Н.Ю. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 26 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»і просила стягнути у відшкодування моральної шкоди 170 000 грн. у зв'язку з отриманим нею професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 16 січня 2018 року їй було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 60% та третю групу інвалідності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 80 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 704,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз'яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

На думку апелянта, судом не враховано те, що професійне захворювання у позивача виникло за обставин роботи, зокрема на посаді машиніста крану ДФ № 1, УДТК ПАТ «Південний ГЗК» з 02.09.2004 року по 01.10.2014 рік.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку передбаченому ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач з 21 липня 1982 року по 16 грудня 2003 рік працювала на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»машиністом крану та електрозварником. 16 грудня 2003 року була звільнена з підприємства відповідача за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України (а.с. 5 - 6).

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 05 жовтня 2017 року позивачу встановлено професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально - периферичної ангіодистонії, ускладнений дисциркуляторною енцефалопатією та синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико - динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеню), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого - другого ступнію) і колінних (ПФ третього ступеню з порушенням функції ходи) суглобів (а.с. 9 ).

Відповідно до п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 05 жовтня 2017 року професійне захворювання позивача виникло за обставин її праці та в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища, а саме: еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний на 0,001-0,74 см/с (057-1,3 см/с при ГДР 0,56 см/с по ДСН 3.3.6.039-99 (а.с.10).

Пунктом 19 цього Акту причиною виникнення професійного захворювання встановлено роботу впродовж 17 років в шкідливих умовах та відповідно до цього ж акту конкретних посадових осіб, відповідальних за виникнення професійних захворювань позивача, встановити неможливо (а.с. 11).

Висновком МСЕК від 16 січня 2018 року їй первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності, встановлена третя група інвалідності з 03 січня 2018 року по 01 лютого 2019 року ( а.с.14).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання нею трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту розслідування професійного захворювання від 05 жовтня 2017 року вбачається, що причиною виникнення хронічних професійних захворювань ОСОБА_1 зазначенороботу впродовж 17 років в шкідливих умовах (а.с. 10). Зокрема працею на ВАТ «ПівдГЗК» з 02.09.2004 року по 01.10.2014 рік на посаді машиніста крану ДФ № 1, де позивач здійснювала керування мостовими кранами, оснащеними різними вантажозахватними пристроями при виконанні складних робіт по навантаженню, розвантаженню, опусканню і підйому вантажів. Внаслідок недосконалості робочого місця, ОСОБА_1 підпала під вплив вібрації, рівень якої, перевищував нормативні показники. Крім того працюючи з 21.07.1982 року по 12 квітня 1990 року на комбінаті «Криворіжсталь» на посаді машиністу крану металургійного виробництва цеху блюмінг № 1 ОСОБА_1 також виконувала роботи пов'язані з впливом вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники (а.с. 10)

Посилання представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» є безпідставними, оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, що регулює спірні правовідносини зокрема, і Постанові Пленуму Верховного Суду України у від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникло, у тому числі, з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким було допущено перевищення еквівалентного рівня загальної вібрації.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання від 05 жовтня 2017 року.

Тому посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що професійне захворювання у позивача виникло за обставин роботи, зокрема на посаді машиніста крану ДФ № 1, УДТК ПАТ «Південний ГЗК» з 02.09.2004 року по 01.10.2014 рікбезпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 05 жовтня 2017 року, причиною професійного захворювання позивача є її робота, зокрема на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обов'язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров'я потерпілої, період роботи на підприємстві відповідача, тяжкість вимушених змін її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Суд першої інстанції при постановленні рішення правильно встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час її роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, що стало причиною її професійних захворювань, які потягли за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: