Дата документу 14.05.2019 Справа № 320/2315/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/2315/19
Провадження №22-ц/807/1880/19
Головуючий в 1-й інстанції - Міщенко Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача

Кухаря С.В.,

суддів:

Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2019 року, постановлену в м. Мелітополь (повний текст ухвали виготовлено 25 березня2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіної Ольги Петрівни, Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у березні 2019 року в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіної Ольги Петрівни, Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіної Ольги Петрівни та Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання права власності в порядку спадкування за законом визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що оскаржувана ухвала порушує право позивача на доступ до правосуддя, і у суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення позову.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Суд першої інстанції, повертаючи заяву подану представником ОСОБА_1 ОСОБА_3 вказав, що позовна заява подана з порушенням вимог ч. 2 ст. 175 ЦПК України, оскільки не підписана позивачем. При цьому позовна заява засвідчена підписом представника позивача ОСОБА_3 , яка не є адвокатом і в силу п.п. 11 п. 161 Перехідних положень Конституції України та ст. 60 ЦПК України не може бути представником позивача в даній категорії справ.

Між з тим, з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів не повністю погодитись не може.

Відповідно до ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Позовна заява, подана до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 22 березня 2019 року, підписана представником ОСОБА_1 ОСОБА_3 , на підтвердження повноважень якої надано долучену до матеріалів справи у додатку, але не підшиту довіреність від 10 жовтня 2018 року, якою ОСОБА_3 уповноважено бути представником ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною першою, другою статті 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Із матеріалів справи колегія суддів апеляційного суду вбачає, що спір між сторонами виник щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Отже, виходячи із предмету позову, спір не є малозначним.

Між тим, слід зазначити, що суд першої інстанції, при постановленні ухвали про повернення позову не врахував, той факт, що позивач у справі проживає в іншій державі, що в свою чергу перешкоджає йому особисто підписати позов і в даному конкретному випадку слід розділяти поняття участі представника в суді у відповідності до ст. 60 ЦПК України і права на подачу позову і його підпису представником за довіреністю.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії, регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі "Делькур проти Бельгії" від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі "Гофман проти Німеччини" від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права" (Белле проти Франції, § 36; Нун'єш Діаш проти Португалії).

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 березня 2019 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 14 травня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков