Провадження № 22-ц/811/500/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2018 року, постановлену в складі головуючого судді Глинської Д.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третіх осіб: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Надії Миколаївні, ОСОБА_2 про визнання припиненим договору іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

26 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третіх осіб - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Надії Миколаївні, ОСОБА_2 про визнання припиненим договору іпотеки.

Крім того, 27 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову і просив постановити ухвалу, якою заборонити Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» вчиняти будь - які дії, спрямовані на звернення стягнення в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на передане на підставі договору від 06 серпня 2008 року, укладеного між ним, ОСОБА_1 , та АКБ «Укрсоцбанк», посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. (зареєстрований в реєстрі за № 4674), в іпотеку майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , до вирішення по суті даної судової справи.

В обґрунтування цієї заяви покликався на те, що підставою звернення до суду стало отримане в жовтні 2018 року письмове повідомлення від ПАТ «Укрсоцбанк» про намір прийняти у свою власність належну йому квартиру АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці для гарантування повернення кредитних коштів наданих цим банком на користь ОСОБА_2 у відповідності до договору від 06.08.2008 року № 602/25-306 про надання для останньої відновлювальної кредитної лінії, яке він отримав 26.10.2018 року.

У відповідь на згадане повідомлення він письмово заперечив проти таких дій банку, зокрема, з мотивів чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», проте відповідач листом від 19.11.2018 року повторно наголосив на бажанні в безспірному порядку прийняти у власність належну йому квартиру.

В той же час, підставою його звернення до суду є обставини, які свідчать про припинення чинності договору іпотеки від 06.08.2008 року - п. 1.5.1. зазначеного договору іпотеки визначено, що він своїм майном гарантує повернення заборгованості позичальника в межах максимального ліміту в сумі 50 тис. дол. США, проте ОСОБА_2 в цілому одержала від банку 54 686 дол. США, що є на 4 686 дол. США більше, а ніж максимальний ліміт кредитування вказаний у договорі іпотеки. Цей факт підтверджує сама ОСОБА_2 , але його про такі події ніхто - а ні банк, а ні ОСОБА_2 до відома не ставили, зміни до договору поруки, в частині збільшення обсягу кредитного зобов'язання, не вносилися, офіційного попередження з боку банку про збільшення обсягу кредитного зобов'язання щодо ОСОБА_2 йому, як поручителю, не надходило.

Таким чином, обсяг зобов'язань, за які він вимушений відповідати своїм майном був збільшений сторонами кредитного договору на 10 % від первинної суми, без одержання згоди на це з його боку, що створило для нього додаткові зобов'язання майнового характеру. Вважає, що договір майнової поруки у формі договору іпотеки від 06.08.2008 року, який він уклав із АКБ «Укрсоцбанк» щодо належної йому квартири АДРЕСА_1 , є припиненим.

Проте дії відповідача з переоформлення на себе права власності щодо квартири АДРЕСА_1 , йдуть всупереч вищевикладеним обставинам, фактично спір може бути вирішено в позасудовому порядку на користь відповідача, а тому позовна вимога про визнання припиненим договору іпотеки від 06.08.2008 року втратить сенс через реалізацію оспорюваного договору поруки - іпотеки, за таких обставин невжиття заходів забезпечення існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в справі, а захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття таких заходів забезпечення позову і для відновлення його порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Також у вказаній квартирі зареєстровані і проживають малолітні діти 2014 та 2017 років народження, отже звернення стягнення на це житло зачіпає житлові права неповнолітніх, які особливо забезпечуються державою.

На підставі вищенаведеного просив вжити заходи забезпечення позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2018 року заяву задоволено.

Заборонено публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» вчиняти будь - які-дії спрямовані на звернення стягнення в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на передане в іпотеку на підставі договору від 06 серпня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк», посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. (зареєстрований в реєстрі за №4674), майно - квартиру АДРЕСА_1 , до вирішення по суті даної судової справи.

Ухвалу суду допущено до негайного виконання.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2018 року оскаржив відповідач Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачем не надано доказів для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони банку вчиняти будь-які дії спрямовані на звернення стягнення на передане в іпотеку майно, не надано й інших доказів необхідності вживати заходи забезпечення позову на даній стадії розгляду справи. Вважає, що викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Посилається на те, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову, судом першої інстанції не взято до уваги встановлений факт порушення договірних відносин (умов кредитного договору) зі сторони саме позичальника, а не банку, та вважає, що інтереси АТ «Укрсоцбанк» були повністю невраховані судом першої інстанції.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з вибірковим застосуванням частини позиції Пленуму Верховного Суду України із залишенням поза увагою її іншої частини, оскільки в обґрунтування ухвали суд посилається на п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.2006 року № 9, однак залишає поза увагою п. 3, який повністю суперечить позовній заяві ОСОБА_1

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2018 року та ухвалити рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову повністю.

03.04.2019 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення його клопотання з метою вжиття співмірних суті позовних вимог заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Стверджує, що інтереси відповідача оскаржуваного ухвалою в частині можливої реалізації ним прав іпотекодержателя не були порушені та посилається на те, що такі заходи мають тимчасовий характер і діють до ухвалення та набрання законної сили рішенням суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Просить залишити без змін ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2018 року, а апеляційну скаргу представника ПАТ «Укрсоцбанк» - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. ст. 12 та 81 ЦПК України, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження вказаної квартири, забезпеченої іпотекою, суд дійшов висновку про необхідність забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти дії направлені на відчуження відповідної квартири.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З роз'яснення даного Пленумом Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання та утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимоги, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося невиконаним («Шмалько проти України», № 60750/00, пункт 43/, рішення від 20 липня 2004 року; «Ромашов проти України», № 67534/01, пункт 42, рішення від 27 липня 2004 року).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір і предметом спору є договір іпотеки від 06.08.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» щодо належної йому квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці відповідача для гарантування повернення кредитних коштів наданих цим банком на користь третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 у відповідності до договору від 06.08.2008 року № 602/25-306 про надання для останньої відновлювальної кредитної лінії.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії направлені на звернення стягнення в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на передане в іпотеку на підставі договору від 06 серпня 2008 року, укладеного приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення про задоволення позову, у разі переходу права власності на відповідача у справі, оскільки така заборона стосується майна, яке є предметом оспорюваного правочину.

Вжиті заходи забезпечення позову, у даному випадку спрямовані виключно на обмеження суб'єктивних прав відповідача, як іпотекодержателя нерухомого майна, щодо вчинення дій з можливого звернення стягнення на це майно шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, який оспорюється.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції прийняв обґрунтовані доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, врахував принцип співмірності виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів констатує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції в повній мірі здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо вжиття відповідного заходу забезпечення позову, врахував вимоги розумності, обґрунтованості щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, така підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Повний текст даної постанови складений 13 травня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 травня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді Бойко С.М.

Ніткевич С.М.