Провадження № 2/522/1735/19
01 листопада 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді Бондар В.Я.,
за участі секретаря судового засідання Грищук В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеського національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат на навчання, -
В обґрунт ування позову вказано, що 02 липня 2008 року ОСОБА_1 вступила до Одеського національного медичного Університету на спеціальність «лікувальна справа» та підписала Угоду № 121 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти.
У червні 2014 року ОСОБА_1 закінчила ОНМедУ та була направлена комісією по розподілу для проходження інтернатури до КЗОЗ «Савранський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» лікарем загальної практики - сімейним лікарем.
Відповідно до листа в.о. Головного лікаря КЗОЗ «Савранський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12.05.2017 року, ОСОБА_1 було надано відкріплення у зв`язку з тим, що була відсутня можливість надати житло на час проходження інтернатури.
13 квітня 2017 року на адресу ОСОБА_1 деканатом факультету післядипломної освіти Одеського національного медичного Університету було направлено лист з вимогою повідомити прибуття на роботу (згідно розподілу) або місце працевлаштування по теперішній час, але відповідь не була отримана.
В зазначений термін ОСОБА_1 за місцем направлення не прибула, жодної інформації щодо перерозподілу до Одеського національного медичного Університету не надавала.
Позивач зазначає, що Одеським національним медичним Університетом умови угоди № 121 від 02 липня 2008 року виконані у повному обсязі: відповідач пройшла повний курс навчання в ОНМедУ за державний кошт, не сплачуючи за навчання власні грошові кошти, отримала відповідну кваліфікацію та спеціальність за кошти бюджету. У свою чергу, відповідач умови договору не виконала, з часу закінчення начального закладу до місця подальшого проходження інтернатури та працевлаштування у встановлений термін не прибула.
Ухвалою суду від 14.08.2018 року позовну заяву ОНМедУ залишено без руху та надано строк на усунення недоліків у позові.
13.09.2018 року недоліки, на які було звернуто увагу суддею, позивачем усунуті.
Ухвалою суду від 24.09.2018 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 28.11.2018 року.
У судовому засіданні 28.11.2018 року було відкладено підготовче засідання на 21.02.2019 року з метою повторного повідомлення відповідача.
21.02.2019 року підготовче засідання відкладене на 10.04.2019 року у зв?язку з неявкою сторін та клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи.
10.04.2019 року підготовче судове засідання відкладене на 20.06.2019 року у зв?язку з клопотанням представника позивача.
20.06.2019 року підготовче судове засідання відкладене на 18.07.2019 року у зв?язку з не явкою сторін.
18.07.2019 року у підготовчому засіданні судом не прийнято до розгляду та повернуто позивачеві заяву про уточнення позовних вимог від 27.05.2019 року, а також закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 09.09.2019 року.
09.09.2019 року судове засідання відкладене на 01.11.2019 року у зв?язку з неявкою сторін.
У судове засідання 01.11.2019 року сторони не з`явились, про дату, час та місце були повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного.
Судом встановлено, що 02 липня 2008 року ОСОБА_1 вступила до Одеського національного медичного Університету на спеціальність «лікувальна справа» та підписала Угоду № 121 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти.
У червні 2014 року ОСОБА_1 закінчила ОНМедУ та була направлена комісією по розподілу для проходження інтернатури до КЗОЗ «Савранський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» лікарем загальної практики - сімейним лікарем.
Відповідно до листа в.о. Головного лікаря КЗОЗ «Савранський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12.05.2017 року, ОСОБА_1 було надано відкріплення у зв`язку з тим, що була відсутня можливість надати житло на час проходження інтернатури.
13 квітня 2017 року на адресу ОСОБА_1 деканатом факультету післядипломної освіти Одеського національного медичного Університету було направлено лист з вимогою повідомити прибуття на роботу (згідно розподілу) або місце працевлаштування по теперішній час, але відповідь не була отримана.
В зазначений термін ОСОБА_1 за місцем направлення не прибула, жодної інформації щодо перерозподілу до Одеського національного медичного Університету не надавала.
Тобто, Одеським національним медичним Університетом умови угоди № 121 від 02 липня 2008 року виконані у повному обсязі: відповідач пройшла повний курс навчання в ОНМедУ за державний кошт, не сплачуючи за навчання власні грошові кошти, отримала відповідну кваліфікацію та спеціальність за кошти бюджету. У свою чергу, відповідач умови договору не виконала, з часу закінчення начального закладу до місця подальшого проходження інтернатури та працевлаштування у встановлений термін не прибула.
Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої стаття 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідача, яка закінчила навчання на бюджетній формі у Одеському національному медичному університеті, за місцем направлення на роботу, до КЗОЗ «Савранський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» не прибула.
Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства України та Угоди № 121 від 02.07.2008 року про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти, в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу, тобто вона порушила добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання.
Згідно з частиною другою статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року «Про освіту» , у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» (яка була чинною з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення угоди № 121 від 02 липня 2008 року), пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» (чинний на час укладення угоди № 121 від 02.07.2008 року) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367.
Зазначеними вище нормативними актами визначено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» судам роз`яснено: оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.
Частиною третьою статті 8 ЦПК України 2004 року встановлено, що у разі виникнення сумніву під час справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.
Відповідно до статті 150 Конституції України виключно до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доказів на спростування даного розрахунку суду не надано.
За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та задовольняє їх у повному обсязі.
Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню виплати по оплаті суми судового збору у розмірі 1841,00 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов Одеського національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат на навчання задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст рішення складено 07.11.2019 року.
Суддя: В.Я.Бондар