КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/10910/19

07 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Пясецького Дмитра Васильовича на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 серпня 2019 року, постановлену під головуванням судді Войтенко Ю.В., про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 264000 грн., що за курсом НБУ станом на 13.06.2019 року становить 10000 доларів США; проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 28468,70 грн., що за курсом НБУ станом на 13.06.2019 року становить 1078,36 доларів США; проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 153379,77 грн., що за курсом НБУ станом на 13.06.2019 року становить 5809,84 доларів США.

31 липня 2019 року представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Маракушевим Русланом Ігоровичем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на ј частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 79,7 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., яка належить ОСОБА_1 .

Заяву обґрунтовував тим, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки 10.01.2019 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва було задоволено позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та стягнуто з останнього суму боргу у розмірі 87 295,00 гривень.

Зазначав, що відповідачу на праві власності належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 79,7 кв.м., орієнтовна ринкова вартість якої становить 1 689 600,00 грн., а тому накладення арешту на 1/4 частини цієї квартири буде співмірним з ціною позову в розмірі 445 848,47 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 серпня 2019 року заяву ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на ј частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 79,7 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 19 вересня 2019 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Пясецький Дмитро Васильович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 серпня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначав, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить виконання рішення суду, та що відповідачем вчиняються дії щодо відчуження майна. Суд дійшов помилкового висновку про співмірність вказаного забезпечення розміру позовних вимог, оскільки роздруківки з сайту «ЛУН» про вартість подібних квартир є неналежними, недопустимими та недостовірними доказами. Крім того, заява про забезпечення позову не містить жодних пропозицій щодо зустрічного забезпечення та судом не вирішено питання щодо зустрічного забезпечення позову, з урахуванням того, що матеріали справи не містять будь-якої інформації щодо наявності у позивача майна для відшкодування можливих збитків відповідачу, що є підставою для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Підкова Олександр Володимирович в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Маракушев Руслан Ігорович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, представник ОСОБА_2 адвокат Маракушев Руслан Ігорович посилався на те, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки 10.01.2019 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва було задоволено позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та стягнуто з останнього суму боргу у розмірі 87 295,00 гривень на користь банку.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на ј частину квартириАДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності наявності спору між сторонами та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також, з відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 просить суд стягнути з ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 264000 грн., що за курсом НБУ станом на 13.06.2019 року становить 10000 доларів США; проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 28468,70 грн., що за курсом НБУ станом на 13.06.2019 року становить 1078,36 доларів США; проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 153379,77 грн., що за курсом НБУ станом на 13.06.2019 року становить 5809,84 доларів США. Ціна позову становить 445 848,47 грн.

Таким чином, позивач звернувся до суду з вимогами майнового характеру та визначив ціну позову в розмірі 445 848,47 грн., що є значною сумою, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу на праві власності майно з метою забезпечення належного виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

При цьому відповідач ОСОБА_1 не обмежений в праві користування майном, а саме ј частиною квартири АДРЕСА_1 , а обмежений лише в праві її відчуження на час розгляду спору судом.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції щодо співмірності заходів забезпечення позову розміру позовних вимог, так як вартість 1/4 частини квартириАДРЕСА_1 визначена на підставі інформації про вартість подібних квартир, розміщеної на сайті «ЛУН», а такі докази є неналежними, недопустимими та недостовірними, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ціна позову становить 445 848,47 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 на праві власності належить 1/4 частина квартири загальною площею 79,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У заяві про забезпечення позову представник позивача просив накласти арешт на ј частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 79,7 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., яка належить ОСОБА_1 .

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, до заяви про забезпечення позову було додано роздруківки з Інтернет сайту «ЛУН» про вартість подібних квартир.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, взявши до уваги недопустимі докази, дійшов до помилкового висновку про співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, відповідач, при цьому, не надав доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про їх не співмірність та інших доказів на підтвердження вартості ј частини квартири АДРЕСА_1 .

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам, оскільки апелянтом не спростовано такий висновок суду першої інстанції.

Також не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що суд мав вжити заходи зустрічного забезпечення, з огляду на таке.

Частиною 3. ст.154 ЦПК України, встановлено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до ч.4 ст.154 ЦПК України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований на території України, а саме за адресою: АДРЕСА_3 .

У суду першої інстанції на момент постановлення оскаржуваної ухвали були відсутні докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Також матеріали справи не містять доказів відсутності у позивача майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на момент постановлення ухвали про забезпечення позову, у суду першої інстанції не було визначених ч.3 ст.154 ЦПК України підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

У свою чергу, відповідач не позбавлений можливості подати до суду клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення з обґрунтуванням підстав для такого забезпечення та наданням відповідних доказів на підтвердження цих обставин у порядку, передбаченому ч.6 ст. 154 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 01 серпня 2019 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Пясецького Дмитра Васильовича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Пясецького Дмитра Васильовича залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий: Судді: