Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 552/2640/16-ц

провадження № 61-31673св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Олійник А. С. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідачі за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 липня 2017 року у складі колегії суддів: Триголова В.М., Дорош А. І., Карпушина Г.Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вона з 21 січня 2001 року у спірній квартирі не проживає, її речі у квартирі відсутні, за квартиру та комунальні послуги вона не сплачує, що підтверджується актом про не проживання від 06 квітня 2016 року.

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_1 , 1980 року народження, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , 1980 року народження, ОСОБА_5 , 1994 року народження, ОСОБА_6 , 1985 року народження, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , оскільки вони у спірній квартирі не проживають.

Зустрічний позов обгрунтований тим, що у 2006-2007 роках у будинку сталася пожежа, стеля половини будинку та частина кімнат повністю вигоріла . Нежилий стан будинку підтверджується висновком № 55 експертно-технічного дослідження квартири АДРЕСА_1 , згідно з яким загальний технічний стан квартири № 2 не задовільний, експлуатація елементів будинку можлива лише за умови проведення їх ремонту, а ремонт у будинку не проводився.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2017 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

У зустрічному позові відмовлено.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 з 21 січня 2001 року у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, її речі у квартирі відсутні, за квартиру та комунальні послуги вона не сплачує, ремонтні роботи у спірній квартирі не проводить, що відповідно до статті 71 ЖК Української РСР є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Рішення суду про відмову у зустрічному позові мотивовано тим, що відсутні докази непроживання у спірному будинку відповідачів за зустрічним позовом. Крім того, дитина не може бути самостійно позбавлена права користування житлом, в якому вона зареєстрована разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавскої області від 12 липня 2017 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2017 року скасовано в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 , ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині рішення районного суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у первісному позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач була відсутня за місцем проживання з поважних причин через непридатність житла внаслідок пожежі.

У частині відмови у зустрічному позові, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої їінстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 липня 2017 року, просила його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

11 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою й витребувано справу.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням від 04 червня 2019 року № 511/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

24 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що неможливість проживання у квартирі АДРЕСА_1 є лише припущенням, а не встановленим та доведеним фактом, оскільки з часу пожежі вона із сім'єю постійно проживала та проживає в цій квартирі, робила у приміщенні ремонт власними силами.

Апеляційний суд не взяв до уваги, що акт обстеження квартири, складений 17 липня 1995 року за заявою ОСОБА_2 для узаконення виконаних перепланувань та добудов до цієї квартири та з метою подальшої зміни умов договору найму на користь саме ОСОБА_2 .

Крім того, дійсними підставами звільнення спірного приміщення було небажання ОСОБА_2 проживати у спірній квартирі після смерті її чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як члена сім`ї основного її наймача, ОСОБА_9 , яка також померла.

Доводи інших учасників справи

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із судовим рішенням суду апеляційної інстанції лише в частині відмови у задоволенні первісного позову, справа переглядається лише в цій частині.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що у квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наймачем спірного житлового приміщення була ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Суди також установили, що квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю та знаходиться на балансі Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради.

Власником будинку АДРЕСА_1 є Полтавська міська рада.

Згідно з довідкою Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційнаорганізація №2» від 06 квітня 2016 року за №767/02 ОСОБА_2 з 21 січня 2001 року не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , що також підтверджується відповідним актом.

Факт не проживання у квартирі ОСОБА_2 не заперечувала.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до статей 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.

Верховний Суд зазначає, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил цивільного процесуального закону щодо оцінки доказів у справі, а збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції, надавши оцінку обставинам та доказам у справі, дійшов висновку, що вона не проживала у квартирі з поважних причин, а саме через непридатність житла внаслідок пожежі, яке потребує капітального ремонту.

Верховний Суд зауважує, що суд першої інстанції, відмовляючи у зустрічному позові про визнання відповідачів, зокрема ОСОБА_1 такими, що втратили прво користування жилим приміщенням, виходив з того, що після пожежі помешкання потребує капітального ремонту.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , що неможливість проживання у квартирі АДРЕСА_1 є лише припущенням, а не встановленим та доведеним фактом, оскільки вона із сім'єю постійно проживала та проживає в цій квартирі з часу пожежі, робила у приміщенні ремонт власними силами не спростовують встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Доводи касаційної скарги що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що акт обстеження квартири, складений 17 липня 1995 року за заявою ОСОБА_2 для узаконення виконаних перепланувань та добудов до цієї квартири та з метою подальшої зміни умов договору найму на користь саме ОСОБА_2 , не спростовують встановлених судом апеляційної інстанції обставин щодо причин неможливості проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі.

Доводи касаційної скарги щодо дійсних підстав небажання ОСОБА_2 проживати у спірній квартирі після смерті її чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власним судженням ОСОБА_1 та її бажанням визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції, зводяться до незгоди із судовим рішенням та переоцінки доказів у справі, а встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 липня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. С. Олійник

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко