Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 635/8984/15-ц

провадження № 61-1638св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Малороганська сільська рада Харківського району Харківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Уваров Володимир Миколайович, на рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 липня 2017 року у складі судді Каранченцева І. В. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Карімової Л. В., Бурлака І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору дарування

від 19 грудня 2005 року ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель на АДРЕСА_1 .

Власником іншої 1/2 частини вказаного житлового будинку є ОСОБА_2 , яка також набула право власності на це майно на підставі договору дарування.

Отже, зазначений будинок належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу, внаслідок чого фактично утворилось дві квартири, квартирою № 2 користується позивач, квартирою

АДРЕСА_4 знаходиться на земельній ділянці, яка була виділена

у постійне користування для будівництва та обслуговування цього житлового будинку, яка не була у подальшому поділена між співвласниками та не було встановлено порядку користування нею.

Частини земельних ділянок, якими користуються співвласники, не є однаковими, внаслідок чого між ними періодично виникають непорозуміння. Позивач як співвласник житлового будинку має право на виділення у користування тієї частини земельної ділянки, яка є пропорційною частці будинку, що їй належить.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 , виділивши їй у користування 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташована належна їй 1/2 частина житлового будинку.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Малороганську сільську раду Харківського району Харківської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 липня 2017 року позов задоволено.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою на

АДРЕСА_1 з призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

ОСОБА_1 виділено у користування земельну ділянку площею

584,5 кв. м, що відповідає ідеальній частці.

ОСОБА_2 виділено у користування земельну ділянку площею

584,5 кв. м, що відповідає ідеальній частці.

Ділянка земельного сервітуту площею 4,29 кв. м для обслуговування напівзруйнованого сараю літ. «Л».

Межа лінії розподілу проходить від точки «А» до точки «Б» довжиною 9 м, далі від точки «Б» до точки «В» довжиною 1,72 м, далі від точки «В» до

точки «Г» по межі розподілу житлового будинку літ. «А-1», від точки «Г» до точки «Д» довжиною 3,74 м, від точки «Д» до точки «Е» вздовж напівзруйнованого сараю літ. «Л», від точки «Е» до точки «Ж» довжиною 1 м, від точки «Ж» до точки «З» довжиною 4,11 м, від точки «З» до точки «И» довжиною 42,45 м, від точки «И» до точки «Й» довжиною 7,25 м, від

точки «Й» до точки «К» довжиною 9,38 м, від точки «б» до точки «Б1» довжиною 7 м, відстань від точки «Г» до точки «Г1» - 4,65 м. Ділянка земельного сервітуту: від точки «Д» до точки «Д1» довжиною 1 м, від точки «Д1» до точки «Ж» довжиною 4,21 м, від точки «Е» до точки «Ж» довжиною 1 м, від точки «Д» до точки «Е» вздовж напівзруйнованого сараю літ. «Л».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 559 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони у справі є власниками (кожен по 1/2 частині) житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель на АДРЕСА_1 , тому мають право на користування земельною ділянкою пропорційно до частки вказаних осіб у праві власності на житловий будинок.

Ухвалою суду призначено судову земельно-технічну експертизу та відповідно до висновку експерта запропоновано два варіанти порядку користування спірною земельною ділянкою.

Місцевий суд погодився з другим запропонованим експертом варіантом поділу земельної ділянки, оскільки такий варіант поділу буде найбільше відповідати інтересам сторін.

Відповідач заперечувала проти стягнення з неї судових витрат, посилаючись на те, що вона є інвалідом, має слабке здоров`я, живе за рахунок отриманої пенсії. Проте вказані обставини, на думку суду першої інстанції, не були підставою для звільнення від сплати судового збору, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача, сплачених останньою судового збору за подання позовної заяви та судових витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат змінено, зменшено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

1 536 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою експертизи, з 3 559 грн до 2 023 грн.

В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог по суті спору, а також зазначив, що порядок користування земельною ділянкою проведено відповідно до кадастрової зйомки.

При цьому при розробці варіантів порядку користування земельною ділянкою експертом враховані конфігурація земельної ділянки, її розміри, місце розташування житлового будинку, надвірних будівель, а також фактично складений порядок користування будівлями та спорудами між співвласниками відповідно до ідеальних часток.

Також апеляційний суд зазначив, що вирішуючи спір та приймаючи за основу другий варіант висновку судової земельно-технічної експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що такий варіант відповідає ідеальним часткам будинку, що належать його співвласникам, порядку користування будівлями та спорудами між співвласниками, який між ними склався, та не спростовується запереченнями (письмовими поясненнями) ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що експертиза проведена з порушеннями, її висновки є незрозумілими та такими, що зачіпають її права, не ґрунтуються на матеріалах справи та наданих сторонами доказах.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом при вирішенні спору не враховано, що напівзруйнований сарай (літ. «Л») не використовувався ніким із співвласників за призначенням, оскільки знаходився у аварійному стані і фактична його опора зруйнувалася сама по собі, не є підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення місцевого суду.

Разом з тим, апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями статті 88 ЦПК України

(в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій) та принципом співмірності, з урахуванням розміру часток співвласників нерухомого майна та рівних часток спірної земельної ділянки, вважав, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню половина судових витрат, пов`язаних з проведенням судової земельно-технічної експертизи, а також сплачений судовий збір за подання позовної заяви.

Доводи ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не враховано, що вона є інвалідом другої групи та у відповідності до положень Закону

України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору, апеляційним судом спростовано з тих підстав, що відповідно до

статті 5 вказаного Закону інваліди першої та другої групи звільняються від сплати судового збору тільки в дохід держави.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що від сплати судового збору звільняються інваліди першої та другої груп. В матеріалах справи міститься довідка Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК), відповідно до якої відповідач є інвалідом другої групи безстроково.

Отже, суди дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача судових витрат, оскільки вона звільнена від сплати таких витрат в силу вимог закону.

Сторони у справі набули право спільної часткової власності на спірне майно та фактично утворились дві частини будинку з окремими входами. Розподіл будинку не проводився, але виходячи з плану будинку позивач користується більшою частиною будинку, а тому рівність часток є умовною.

Земельні ділянки між частинами будинку позивача та відповідача були умовно розділені огорожею. Крім того, позивачка користується воротами і забороняє відповідачу користуватися в`їздом в будинок. Відповідач має проблеми зі здоров`ям та є інвалідом другої групи. Внаслідок неправомірних дій позивача, відповідач позбавлена можливості користуватися своєю частиною будинку.

На земельній ділянці, якою користується відповідач знаходиться частина напівзруйнованого сараю, інша частина цього сараю з входом знаходиться на тій частині земельної ділянки, якою користується позивач, тому відсутні підстави для встановлення сервітуту.

Крім того, позивачу виділена частина земельної ділянки, на якій розташовані більш цінні за вартістю надвірні прибудови, позивачці залишаються у власності ворота. Внаслідок встановленого судами порядку користування спірною земельною ділянкою, порушується право відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суди залишили поза увагою, що фактично вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою є передчасними. Прибудови та споруди, які мають більшу вартість, знаходяться у користуванні позивача.

Крім того, позивач проживає у спірному будинку лише влітку, а для відповідача це є єдиним місцем проживання.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до договорів дарування від 08 липня

2005 року та від 19 грудня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності належить по 1/2 частині житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель на АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов вказаних правочинів на земельній ділянці на

АДРЕСА_1 розташований житловий будинок літ. «А-1» житловою площею

66,2 кв. м, загальною площею 115,8 кв. м, та надвірними будівлями: вбиральні «Ж», «Е», сараї «Б», «В», «Г», «З», «Л», навіси «К», «И», льох «Д», огорожа «1-7».

Вказані обставини також підтверджені довідкою Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», витягами з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом на домоволодіння.

Відповідно до інформаційної довідки Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області від 20 грудня 2016 року за домоволодінням на АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка загальною площею 0,12 га відповідно до запису у погосподарській книзі. Земельна ділянка використовується за призначенням під обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 січня

2016 року у справі призначено судову земельно-технічну експертизу.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 17 серпня 2016 року на розгляд суду запропоновано два варіанти порядку користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників.

Відповідно до другого варіанту поділу спірної земельної ділянки запропоновано виділити ОСОБА_1 у користування земельну ділянку площею 584,5 кв. м, що відповідає ідеальній частці. Запропоновано ОСОБА_2 виділити у користування земельну ділянку площею

584,5 кв. м, що відповідає ідеальній частці.

Ділянка земельного сервітуту площею 4,29 кв. м для обслуговування напівзруйнованого сараю літ. «Л».

Встановлено, що межа лінії розподілу проходить від точки «А» до точки «Б» довжиною 9 м, далі від точки «Б» до точки «В» довжиною 1,72 м, далі від точки «В» до точки «Г» по межі розподілу житлового будинку літ. «А-1», від точки «Г» до точки «Д» довжиною 3,74 м, від точки «Д» до точки «Е» вздовж напівзруйнованого сараю літ. «Л», від точки «Е» до точки «Ж» довжиною 1 м, від точки «Ж» до точки «З» довжиною 4,11 м, від точки «З» до точки «И» довжиною 42,45 м, від точки «И» до точки «Й» довжиною 7,25 м, від

точки «Й» до точки «К» довжиною 9,38 м, від точки «б» до точки «Б1» довжиною 7 м, відстань від точки «Г» до точки «Г1» - 4,65 м. Ділянка земельного сервітуту: від точки «Д» до точки «Д1» довжиною 1 м, від точки «Д1» до точки «Ж» довжиною 4,21 м, від точки «Е» до точки «Ж» довжиною 1 м, від точки «Д» до точки «Е» вздовж напівзруйнованого сараю літ. «Л».

Як вбачається з висновку вищезазначеної експертизи порядок користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 проведено відповідно до кадастрової зйомки, згідно з якою площа земельної ділянки складає

1 169, кв. м.

Апеляційний суд також встановив, що при розробці варіантів порядку користування земельною ділянкою експертом враховані конфігурація земельної ділянки, її розміри, місце розташування житлового будинку, надвірних будівель, а також фактично складений порядок користування будівлями та спорудами між співвласниками відповідно до ідеальних часток.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення в частині вирішення судових витрат не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини четвертої статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття сторонами права власності навідповідну частину житлового будинку з надвірними будівлями) при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Згідно з частиною другою статті 377 ЦК України (в редакції, чинній на час набуття сторонами права власності на відповідну частину житлового будинку з надвірними будівлями), якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Частиною першою статті 88 ЗК України визначено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Отже, порядок користування земельною ділянкою, виділ окремої частки з неї тощо визначається відповідно до часток кожного з співвласників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, або з урахуванням належної йому частки із складу земельної ділянки, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено вище, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 1/2 частині житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель на АДРЕСА_1 .

Разом з тим, у договорах дарування від 08 липня 2005 року та від 19 грудня 2005 року розмір земельної ділянки, яка переходить у користування разом з набуттям сторонами у власність відповідних частин житлового будинку та надвірних будівель, не визначено.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції за клопотанням позивача обґрунтовано призначив у справі судову експертизу з метою встановлення порядку користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

При цьому, позивач просив визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до другого варіанту судової експертизи.

У запереченнях на позовну заяву та в апеляційний скарзі відповідач просила визначити порядок користування земельною ділянкою за першим варіантом судової експертизи.

Разом з тим, як в першому, так і в другому варіанті експертизи сторонам виділяється у користування по 584,5 кв. м спірної земельної ділянки, на яких знаходяться належне їм майно. По суті другий варіант експертизи відрізняється від першого лише встановленим сервітутом площею

4,29 кв. м для обслуговування належного позивачу сараю літ. «Л».

Так, експертом враховано конфігурацію земельної ділянки, її розміри, місце розташування житлового будинку, надвірних будівель, а також фактично складений порядок користування будівлями та спорудами між співвласниками відповідно до ідеальних часток.

Другий варіант експертизи відповідає ідеальним часткам будинку, що належать його співвласникам, порядку користування будівлями та спорудами між співвласниками, який між ними склався, та не спростовується запереченнями ОСОБА_2 .

Суд касаційної інстанції погоджується з аргументованими висновками судів попередніх інстанцій про визначений ними порядок користування земельною ділянкою, оскільки такий порядок відповідає розміру часток співвласників будинку, господарських будівель і споруд.

Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з яким в незміненій частині погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку щодо можливості поділу земельної ділянки між сторонами по запропонованому другому варіанту судової експертизи та дійшов обґрунтованого висновку за доцільне встановити такий порядок поділу земельної ділянки.

Безпідставними є доводи відповідача, що саме вона постійно користується прибудинковими спорудами, які виділено позивачу, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, а спірну земельну ділянку поділено порівну, що відповідає розміру часток сторін у будинку з відповідною часткою надвірних будівель на АДРЕСА_1 .

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що внаслідок встановленого судами порядку користування спірною земельною ділянкою, порушується право відповідача на користування своєю власністю, оскільки визначений у другому варіанті експертизи порядок користування земельною ділянкою відповідає ідеальним часткам будинку, що належать його співвласникам, порядку користування будівлями та спорудами між співвласниками, який між ними склався, та не спростовується запереченнями (письмовими поясненнями) ОСОБА_2 .

Доводи касаційної скарги, що суди безпідставно встановили сервітут щодо частини земельної ділянки, на якій розташований напівзруйнований сарай, не заслуговують на увагу, оскільки фактично суди встановили спільний порядок користування земельною ділянкою площею 4,29 кв. м, що не суперечить вимогам чинного законодавства щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою прибудинкової території. Разом з тим, наявність вищевказаного майна на спірній земельній ділянці підтверджено зібраними у справі доказами, зокрема договорами дарування та технічним паспортом на домоволодіння.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо неможливості користування воротами, які залишилися у користуванні позивача, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи щодо вирішення позовних вимог по суті зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи в цій частині були предметом дослідження в місцевому та апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями статті 88 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій), принципом співмірності, з урахуванням розміру часток співвласників нерухомого майна та рівних часток спірної земельної ділянки, дійшов правильного висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню половина судових витрат, пов`язаних з проведенням судової земельно-технічної експертизи.

При цьому не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 , наведені в касаційній скарзі про те, що вона як інвалід другої групи має пільги зі сплати зокрема витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи, оскільки в преамбулі Закону України «Про судовий збір» вказано, що цим Законом визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору, яка є інвалідом другої групи.

Частиною першою статті 79 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно з пунктом 4 частини третьої цієї статті до останніх віднесено витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю першої та другої груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Так, відповідно до довідки МСЕК від 11 квітня 2016 року ОСОБА_2 є інвалідом другої групи безстроково.

Отже, відповідач звільнена від сплати судового збору відповідно до вказаного вище Закону, тому суд апеляційної інстанції неправильно вирішив питання розподілу судових витрат у цій частині, безпідставно відхиливши доводи ОСОБА_2 щодо наявності у неї відповідних пільг.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, позивачу необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 487 грн, що був сплачений нею при зверненні із позовом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог про встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судові рішення у цій частині необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновки судів у вказаній частині не спростовують.

Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми процесуального права в частині розподілу судового збору, тому рішення апеляційного суду в цій частині необхідно змінити.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Уваров Володимир Миколайович, задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 липня

2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області

від 30 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Малороганська сільська рада Харківського району Харківської області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року в частині вирішення питання розподілу судових витрат в частині судового збору змінити.

Судовий збір, понесений ОСОБА_1 у розмірі 487 грн, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська