Справа № 496/2083/19
Провадження № 2/496/1317/19
У Х В А Л А

29 липня 2019 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Богдан Ю.В.,

розглянувши в залі суду м. Біляївка заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: с. Білка, Іванівського району Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя.

10.06.2019 року до суду від позивачки надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 26713215 та забороною Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших реєстрах, щодо вищевказаного житлового будинку з надвірними спорудами.

Заява мотивована тим, що під час спільного проживання позивачки з відповідачем, до укладення шлюбу, вони придбали зазначений житловий будинок на спільні кошти, який відповідач зареєстрував на своє ім`я, про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25 лютого 2009 року, актовий запис № 4. В подальшому між сторонами було зареєстровано шлюб, але сімейне життя не склалося і шлюб вони розірвали. Після чого відповідач повідомив позивачці, що житловий будинок придбаний протягом спільного життя з нею є його особистою приватною власністю, оскільки він зареєстрований за ним і він не має на меті його ділити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вживати передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25 лютого 2009 року, виданого виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис № 4, вбачається, що будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на ім`я відповідача.

Враховуючи те, що вказаний житловий будинок був зареєстрований на ім`я відповідача до реєстрації шлюбу з позивачкою, і як вона зазначає він був набутий за час спільного проживання за спільні кошти, відповідач може вчинити дії щодо відчуження спірного будинку без згоди позивачки, що може ускладнити виконання рішення суду та погіршити ефективність захисту її прав, а тому суд вважає можливим забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В іншій частині клопотання щодо заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших реєстрах, щодо вищевказаного житлового будинку не підлягає задоволенню, оскільки накладення арешту передбачає заборону на відчуження.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 148,50 кв.м., житловою площею 70,30 кв.м., який зареєстрований за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 26713215.

В іншій частині клопотання ОСОБА_1 слід відмовити.

Копію ухвали направити заявнику та заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цивільно-процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра