ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 638/20799/13-ц

провадження № 22-ц/818/4195/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року, ухвалене у складі судді Грищенко І.О., -

в с т а н о в и в :

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 07.08.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 18/08-2, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 75000 доларів США та зобов`язалась повернути вказану суму у строк до 06.02.2019 року, а також сплачувати проценти із розрахунку 13,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 18/08-2, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.06.2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 72 980,56 дол. США та 77 024, 28 грн. пені, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що відповідачі відмовляються у добровільному порядку виселитись з квартири, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АБ «Укргазбанк» - Невечеров Д.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачі зобов`язались у добровільному порядку виселитися з квартири, знятись з реєстраційного обліку, але вказане зобов`язання не виконали, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого банком позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія судів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що 07.08.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №18/08-2, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 75000 доларів США та зобов`язалась повернути вказану суму у строк до 06.02.2019 року, а також сплачувати проценти із розрахунку 13,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 07.08.2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепа М.В. договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Науменко О.М.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.06.2012 року, залишеним в цій частинібез змін рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05.02.2014 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 72 980,56 дол. США та 77 024, 28 грн. пені, в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених законом підстав для виселення відповідачів з квартири, яка є предметом іпотеки, без надання іншого житлового приміщення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону України «Про іпотеку».

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з частиною другою статті 39 цього Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутися з таким позовом окремо.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, в частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке придбане не за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).

Встановивши, що передана в іпотеку квартира була придбана ОСОБА_1 не за рахунок коштів, отриманих у кредит, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для виселення відповідачів з предмета іпотеки без надання їм іншого житлового приміщення.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова