Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 200/14555/16-ц

провадження № 61-2135св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року у складі судді Женеску Е. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада

2017 рокуу складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П.,

Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У серпні 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дублікату правовстановлюючого документа та зобов`язання до вчинення дій.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 листопада 2014 року задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За цим судовим рішенням АТ КБ «ПриватБанк» надано право продажу квартири загальною площею 29,80 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для задоволення вимог за кредитним договором від 29 вересня 2006 року № DNHDGK01430347.

АТ КБ «ПриватБанк» є іпотекодержателем зазначеного предмету іпотеки. Власником квартири є ОСОБА_1 Для продажу квартири АТ КБ «ПриватБанк» необхідний правовстановлюючий документ. Таким документом є договір купівлі-продажу, посвідчений 29 вересня

2006 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М.

Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» не був стороною зазначеного договору купівлі-продажу, даний документ відсутній у позивача. Без наявності цього документу позивач не може укласти договір купівлі-продажу, так як відповідно до положень частини першої статті 55 Закону України «Про нотаріат»угоди про відчуження, що підлягають реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується.

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. із заявою про видачу дублікату вищезазначеного договору купівлі-продажу. Однак нотаріусом Бондар І. М., з посиланням на статі 8, 53 Закону України «Про нотаріат», було відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії, в зв`язку з тим що, дублікати нотаріально посвідчених документів видаються за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

З урахуванням викладеного, АТ КБ «ПриватБанк» просив визнати незаконною відмову приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. у вчиненні нотаріальної дії з підстави неоднозначного розуміння рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 листопада 2014 року. Зобов`язати відповідача видати позивачу дублікат договору купівлі-продажу, посвідчений 29 вересня

2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М.

Заявою від 01 листопада 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зменшив позовні вимоги та просив зобов`язати відповідача видати позивачу дублікат договору купівлі-продажу, посвідчений 29 вересня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від

25 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не є стороною договору купівлі-продажу та не відноситься до кола осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялась нотаріальна дія з посвідчення цього правочину.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада

2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від

25 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

30 листопада 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від

16 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги

задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні цієї справи, судами попередніх інстанцій неправильно визначено характер правовідносин між сторонами, неправильно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відмова нотаріуса у видачі правовстановлюючого документу (дубліката договору купівлі-продажу), який у позивача відсутній, позбавляє банк можливості укласти правочин щодо відчуження предмету іпотеки, оскільки надання такого документу нотаріусу при укладанні договору з покупцем передбачено законодавством.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року касаційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська цивільну справу № 500/14555/16-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дублікату правовстановлюючого документа та зобов`язання до вчинення дій.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровськ від 25 листопада 2014 року, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором від 29 вересня 2006 року та надано банку право продажу квартири АДРЕСА_2 , в тому числі, право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах.

Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. від 15 квітня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі такого дублікату з підстав того, що банк не є стороною за договором купівлі-продажу вказаної квартири. Крім того, представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до нотаріуса із довіреністю, яка не є нотаріально посвідченою.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

У частині першій статті 53 Закону України «Про нотаріат» визначено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.

Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Наведені правові норми передбачають видачу дубліката лише у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом. Перелік підстав видачі дубліката документа є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

У випадку звернення до нотаріуса за отриманням дубліката нотаріального документа з інших підстав, ніж передбачені статтею 53 Закону України «Про нотаріат», зокрема у зв`язку з отриманням права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, у нотаріуса відсутні правові підстави для видачі банку дубліката нотаріально посвідченого документа.

Крім того, коло осіб, яким надано право отримати дублікат утраченого або зіпсованого документа, не підлягає розширювальному тлумаченню, оскільки порушуватиме права учасників відповідних правовідносин та нотаріальної таємниці, визначеної статтею 8 Закону України «Про нотаріат».

Отже, іпотекодержатель не має права на отримання дубліката правовстановлюючого документа на предмет іпотеки, оскільки статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки та йому не надано інших правомочностей, які б входили до змісту права на продаж предмета іпотеки.

У такому випадку правовстановлюючим документом (у розумінні документа, який підтверджує його право власності на предмет іпотеки) є відповідне судове рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року № 61-18384сво18, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

З указаного вбачається, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що у випадку звернення до нотаріуса за отриманням дубліката нотаріального документа з інших підстав, ніж передбачені статтею 53 Закону України «Про нотаріат», зокрема у зв`язку з отриманням права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, у нотаріуса відсутні правові підстави для видачі банку дубліката нотаріально посвідченого документа.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не звернув увагу на вимоги Закону України «Про іпотеку», який у цих правовідносинах є спеціальним, а тому суд дійшов помилкового висновку про застосування Закону України «Про нотаріат» та про те, що банк не є тією особою, яка має право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів у нотаріуса, не заслуговують на увагу, оскільки нотаріус у своїй діяльності щодо видачі дублікатів нотаріально посвідчених документів керується саме Законом України «Про нотаріат» та Порядком.

Ухвалюючи рішення суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від

25 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило