Справа №701/789/18
Номер провадження2/701/28/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого - судді - В. Л. Маренюка

за участю секретаря - Н. В. Філіпчак

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про припинення спільної часткової власності, припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку у спільному майні.

На підставу своїх вимог спирається на те, що договором дарування частки житлового будинку від 20.05.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Кузьміченко О.А., зареєстрованим у реєстрі за №879 позивачці було передано у власність 37/50 часток житлового будинку з відповідною часткою господарсько- побутових будівель та споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 від гр. ОСОБА_3 . До складу усього майна, частки якого було передано позивачці за договором дарування, входять: житловий будинок площею 98,6 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м.; господарсько-побутові будівлі та споруди: веранда «а», веранда «а 1», сарай «В», сарай «Г», сарай «Д», погріб «Е», прибудова «Ж», гараж «Л», огорожа «№1». хвіртка «№2», ворота з хвірткою «№3», огорожа «№4», водопровід «№5». Станом на дату подачі позову частки майна у розмірі 37/50 знаходяться у власності позивачки. Як стало відомо позивачці згодом від дарувальника, співвласником часток майна у розмірі 13/50 є відповідачка по справі, якій відповідні частки майна перейшли у власність на підставі договору купівлі-продажу будинку від 29.09.1992 між гр. ОСОБА_4 та відповідачем. Така ж підстава набуття права власності відповідача на вказані частки майна міститься у відомостях про право власності. Земельна ділянка, на якій знаходиться майно, перебуває у комунальній власності Буцької селищної ради Маньківського району Черкаської області, не була приватизована. Тобто, відповідач не є співвласником такої земельної ділянки. Питання про виділ часток майна в натурі до дати подачі даного позову не ставилось, що і змусило позивачку звернутися з даним позовом до суду.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та наполягав на їх задоволені.

Відповідачка в судовому засіданні визнала позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: договором дарування частки житлового будинку від 20 травня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Кузьміченко О.А., зареєстрованим у реєстрі за №879 позивачці було передано у власність 37/50 часток житлового будинку з відповідною часткою господарсько- побутових будівель та споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 від гр. ОСОБА_3 . До складу усього майна, частки якого було передано позивачці за договором дарування, входять: житловий будинок площею 98,6 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м.; господарсько-побутові будівлі та споруди: веранда «а», веранда «а 1», сарай «В», сарай «Г», сарай «Д», погріб «Е», прибудова «Ж», гараж «Л», огорожа «№1». хвіртка «№2», ворота з хвірткою «№3», огорожа «№4», водопровід «№5» ( т. 1, а.с. 8-9). Дана інформація зазначена також у технічному паспорті на житловий будинок садибного типу, виготовленому Черкаським об`єднаним бюро технічної інвентаризації ( т. 1, а.с. 10-16). Станом на дату подання даного позову частки майна у розмірі 37/50 знаходяться у власності позивачки, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 17-18). Співвласником часток майна у розмірі 13/50 є відповідачка по справі, якій відповідні частки майна перейшли у власність на підставі договору купівлі-продажу будинку від 29.09.1992 між гр. ОСОБА_4 та відповідачем (т. 1 а.с. 19-20). Така ж підстава набуття права власності відповідача на вказані частки майна міститься у відомостях про право власності. Земельна ділянка, на якій знаходиться майно, перебуває у комунальній власності Буцької селищної ради Маньківського району Черкаської області, не була приватизована. Тобто, відповідач не є співвласником такої земельної ділянки, що підтверджується довідкою №729 від 27 липня 2018 року (т. 1, а.с. 21). Питання про виділ часток майна в натурі до дати подачі даного позову не ставилось. Право власності на частину майна перейшло до позивача 20.05.2016 року. У житловому будинку, що входить до складу майна, з 10.12.2014 року зареєстрована та проживає по даний час позивачки мати ОСОБА_5 , та, з 26.12.2015 року, зареєстрований та проживає по даний час позивачки батько ОСОБА_6 . Інформація щодо фактичного проживання та реєстрації батьків позивачки у вищевказаному будинку підтверджується довідкою № 730 від 27.07.2018 року. З вказаної довідки зазначено, що відповідачка не зареєстрована за вказаною адресою та не проживає станом на даний час у вказаному будинку (т. 1, а.с. 27), отже, і не користується іншими будівлями та спорудами, що входять до складу майна. Відповідачка не проживала там протягом усього часу проживання там батьків позивачки та часу перебування часток майна у власності позивачки. З дозволу попередньої власниці часток майна позивачки, батьки позивачки проживають у будинку значно довше ніж з дати їх реєстрації за місцезнаходженням майна, приблизно з початку 2013 року, коли змушені були переїхати у зв`язку з загальновідомими подіями, що мали місце на території Автономної Республіки Крим та призвели до анексії півострову.

Починаючи з початку 2013 року, позивачка та її батьки самостійно несли та несуть усі витрати по утриманню майна. Особиста зустріч з відповідачем відбулась після її візиту у травні 2013 року до будинку, що входить до складу майна, з вимогою до батьків позивачки звільнити будинок та повернути їй правовстановлюючі документи на майно.

На початку 2017 року, через 4 роки після останнього візиту відповідача до майна, позивачці стало відомо, що відповідачка подала до суду позовну заяву про стягнення моральної шкоди та витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме витребування часток майна позивачки ( т. 1, а.с. 28-29). В результаті розгляду справи за вищевказаним позовом, 28.03.2017 року суд у своєму рішенні по справі № 701/175/17-ц відмовив у задоволенні позовних вимог відповідачки у повному обсязі (т. 1 а.с. 30-31).

Після розгляду зазначеного спору та до сьогодні відповідачка не з`являлась до майна, не цікавилась його станом. Позивачка та її батьки продовжують утримувати все майно.

Реалізація переходу права власності таких часток є фактично неможливою у зв`язку з тим, що земельна ділянка, на якій знаходиться майно, не має кадастрового номеру, зазначення якого є обов`язковим під час оформлення договору купівлі-продажу або дарування будинку, будівель та споруд.

Розробка технічної документації для присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру передбачає звернення обох співвласників майна, що не можливо реалізувати у даному випадку з огляду на важкі конфліктні відносини з відповідачкою.

Актом обстеження житлово-побутових умов від 28 липня 2018 року, вказано коротку характеристику будинку та споруд, підтверджено стан майна станом на даний час. Згідно висновку вищевказаного акту «житлово-побутові умови є незадовільними оскільки будинок потребує проведення ремонтних робіт як житлового будинку так і господарсько-побутових будівель та споруд. Покрівля будинку потребує перекриття, оскільки за зовнішніми ознаками стелі можливе протікання даху у певних його місцях під час опадів» (т. 1 а.с. 32).

Таким чином, всупереч вимог ст. ст. 322, 360 ЦК України, які визначають, що власник майна зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, а співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, відповідачка не приймала та не приймає жодної участі в утриманні та збереженні майна.

Недотримання відповідачкою вимог чинного законодавства України щодо утримання своїх часток майна протягом довгого часу призвело до того, що стан її часток майна прямо загрожує стану майна позивачки, оскільки житловий будинок та інші будівлі мають спільні стіни, стелю, підлогу часткова руйнація яких призводить до унеможливлення збереження позивачки майна, використання його за призначенням.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі №6-37цс13, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї і грошова компенсація вартості частки співвласника буде внесена іншим співвласником на депозитний рахунок суду.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 16.01.2012 року по справі № 6-81кс11, від 02.07.2014 року по справі № 6-68цс14, від 23.11.2016р. у справі №357/1 1232/14-ц, від 15.07.2016р. у справі №6- 1599ц16 та ін.

Таким чином, з огляду на те, що позивачка та відповідачка не є членами однієї сім`ї, ніколи не вели та не ведуть спільного господарства. Відповідачка ніколи не брала і не бере участі у витратах, яких потребує утримання майна, що призвело до його часткової руйнації, не здійснювала та не здійснює ремонт житлового будинку та надвірних споруд, облаштування прибудинкової території. Відповідачка не несе витрати по сплати житлово-комунальних послуг стосовно майна. Відповідачка вимагала повернення правовстановлюючих документів на майно, позивалась до суду з позовом до матері позивачки, яка на даний час зареєстрована, проживає та буде надалі проживати у частині будинку, що входить до складу майна, про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди, що підтверджується рішенням суду, спільне володіння і користування майном є неможливим і буде практично завжди призводити до виникнення конфліктних ситуацій серед співвласників.

Відповідачка не користується майном вже тривалий період часу. Вона не зареєстрована та не проживає за його місцезнаходженням, не утримує його належним чином.

Дані обставини явно та беззаперечно свідчать про те, що припинення права на частки вказаного майна, що належать відповідачці, не завдасть істотної шкоди її інтересам.

Крім того, втручання у право власності може бути виправданим згідно положень ст. 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішенням від 21.02.1982р. у справі «Джеймс та інші у справі проти Сполученого королівства», рішенням від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», якщо таке втручання здійснено: з метою урегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України, закріплює, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина другастатті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 24.02.2016 року № 6-2784цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

Позивач здійснила виплату компенсації вартості частки відповідачки на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області в сумі 41551 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (т. 1, а.с. 104), які необхідно перерахувати ОСОБА_2 , за її частку в житловому будинку з відповідною частиною господарсько - побутових будівель та споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За таких обставин, позовні вмиоги є обгрунтованими, а також приймаючи до уваги той факт, що відповідачка визнала позовні вимоги в повному обсязі, тому позов підлягає до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 317, 322, 328, 358, 360, 364, 365 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , на 13/50 часток житлового будинку з відповідною частиною господарсько - побутових будівель та спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , право власності на 13/50 часток житлового будинку з відповідною частиною господарсько - побутових будівель та споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області перерахувати ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , з депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області (р/р НОМЕР_3 , МФО 820172) компенсацію в розмірі 41551,00 гривень за її частку в житловому будинку з відповідною частиною господарсько - побутових будівель та споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , які були внесені згідно квитанції № 1316-5403-9976-5387 від 09.08.2018р.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повней текст рішення виготовлено 26.07.2019р.

Суддя В. Л. Маренюк