Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 201/13603/16-ц

провадження № 61-28403св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») та просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, скасувати наказ АТ «Ощадбанк» № 2089-к від 29 серпня 2016 року про його звільнення; зобов`язати АТ «Ощадбанк» звільнити його за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України з посади керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням ІІІ типу № 10003/0640 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - ТВБВ ІІІ типу № 10003/0640 АТ «Ощадбанк» або відділення); внести до його трудової книжки запис про звільнення з 07 вересня 2017 року на підставі частини першої статті 38 КЗпП України; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 вересня 2016 року по день ухвалення рішення у справі з розрахунку середньомісячної заробітної плати 7 814, 17 грн на місяць.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 02 листопада 2015 року він займав посаду керуючого ТВБВ ІІІ типу № 10003/0640 АТ «Ощадбанк». 29 серпня 2016 року відповідач видав наказ № 2089-к про його звільнення згідно пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Підставою для звільнення в наказі зазначено висновки службового розслідування від 19 серпня 2016 року, пояснювальні записки та посадова інструкція.

Одноразове грубе порушення виразилось в тому, що 02 серпня 2016 року від Посольства Великої Британії до відповідача надійшов запит щодо підтвердження інформації, викладеної у двох сканованих кольорових копіях довідок АТ «Ощадбанк» № 640/09-06/189 від 09 червня 2016 року та № 640/09-07/323 від 19 липня 2016 року про відкриття рахунку фізичній особі ОСОБА_2 та залишок сум на ньому. За даним фактом було проведено службове розслідування, за результатом якого встановлено, що копії довідок № 640/09-06/189 від 09 червня 2016 року та № 640/09-07/323 від 19 липня 2016 року містять інформацію, яка не відповідає дійсності в частині відкриття рахунку та залишку сум на ньому.

Даний висновок вважає передчасним, оскільки вжитих відповідачем заходів та досліджень було явно недостатньо для визнання факту надання довідок із недостовірною інформацією таким, що підтвердився. Вказує, що за висновком службового розслідування від 19 серпня 2016 року його звільнено за неналежну організацію діловодства у ТВБВ 111 типу № 100003/0640 АТ «Ощадбанк», однак сама по собі обставина неналежної організації діловодства не є одноразовим грубим порушенням, носить тривалий, а не разовий характер, а тому просив наказ № 2089-к від 29 серпня 2016 року скасувати як незаконний.

В обґрунтування позовних вимог про звільнення його за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України посилався на те, що восени 2016 року він разом з дружиною вирішили змінити своє місце проживання. 08 серпня 2016 року, у зв`язку з плановою зміною місця проживання, він направив на службову поштову скриньку головного спеціаліста відділу кадрового адміністрування Трубачинової А. О. заяву, однак вона була проігнорована, а тому 06 вересня 2016 року він повторно подав заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання, в якій просив звільнити його з 07 вересня 2016 року. На даний час заява не розглянута, чим порушено його права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано наказ № 2089-к від 29 серпня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням ІІІ типу № 10003/0640 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України незаконним.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням ІІІ типу № 10003/0640 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 в рахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08 вересня 2016 року по день розгляду справи 18 квітня 2017 року 57 711, 60 грн, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена судом без утримання податку та інших обов`язкових платежів.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 128, 31 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження причинно - наслідкового зв`язку між неналежною організацією позивачем діловодства у ТВБВ 111 типу № 10003/0640 АТ «Ощадбанк» та появою у Посольстві Великої Британії довідок АТ «Ощадбанк» №640/09-06/189 від 09 червня 2016 року та № 640/09-07/323 від 19 липня 2016 року.

Сама по собі обставина неналежної організації діловодства не є одноразовим грубим порушенням, носить триваючий, а не разовий характер, підстав вважати будь-яке з порушень грубим немає, а тому у відповідача були відсутні передбачені пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України підстави для звільнення ОСОБА_1 за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 року рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року в частині задоволених позовних вимог скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалюючи нове про відмову у їх задоволенні, апеляційний суд виходив з того, що висновок суду про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між неналежною організацією позивачем діловодства та появою у Посольстві Великої Британії спірних довідок, а також про те, що сама по собі неналежна організація діловодства не є одноразовим грубим порушенням, є неправильним, суперечить встановленим дійсним обставинам справи, а саме, що позивач грубо порушив його трудові обов`язки, в той час як причини, які б змушували його до такого порушення, були відсутні, що призвело до надання банком довідок з недостовірною (фіктивною) інформацією установі іноземної держави, що негативно відобразилось як на іміджі банку, так і на іміджі держави Україна. Такі наслідки мають характер істотних, оскільки підривають імідж держави на міжнародному рівні.

При цьому, одноразовість проступку вбачається в тому, що обидві довідки надавались одній і тій самій особі, з одного і того ж приводу, в результаті одного і того ж характеру встановленого порушення: невиконання чітко визначених посадовою інструкцією та нормативними актами посадових обов`язків позивачем. За таких обставин суд не мав підстав вважати наказ про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України незаконним.

Крім того, вирішуючи питання про поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки залишив без уваги, що такі вимоги взагалі не заявлялись. Вимога ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача судовим рішенням звільнити його за частиною першою статті 38 КЗпП України не ґрунтується на вимогах закону, оскільки трудові правовідносини це суто відносини між працівником і роботодавцем, а тому вирішувати питання щодо звільнення працівника замість роботодавця за підставами, що не розглядались попередньо роботодавцем, суд не може. Крім того, суди встановили, що саме в період проведення службового розслідування від ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку, а не в оригіналі за власним підписом, надійшла заява від 08 серпня 2016 року про звільнення його за власним бажанням 01 вересня 2016 року та видачу трудової книжки через неможливість продовжувати роботу у зв`язку з переїздом на нове місце проживання.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не виклав у рішенні мотиви, на підставі яких суд вважав встановленим факт підписання або погодження ОСОБА_1 довідок №640/09-06/189 від 09 червня 2016 року та №640/09-07/323 від 19 липня 2016 року.

В оскаржуваному рішенні відсутні мотиви неврахування того, що після зайняття позивачем посади керуючого йому не було надано для ведення журнал реєстрації вихідних документів.

Зазначені порушення унеможливили встановлення фактичних обставин для правильного вирішення справи, а саме: вини ОСОБА_1 та причинно-наслідкового зв`язку між його діями та негативними наслідками, що настали.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 травня 2018 року справу № 201/13603/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Представник відповідача Карташова М . Ю . направила до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких просила залишити її без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 08 жовтня 2015 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та з 02 листопада 2015 року обіймав посаду керуючого ТВБВ 111 типу № 10003/0640 АТ «Ощадбанк».

02 серпня 2016 року до філії №10003/0640 Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» надійшов запит від Посольства Великої Британії щодо підтвердження інформації, наданої в двох довідках, виданих установою АТ «Ощадбанк».

У відсканованих кольорових копіях довідок, підписаних керуючим відділення ОСОБА_1 та засвідчених печаткою відділення, які були долучені до запиту, зазначено, що довідка № 640/09-06/189 від 09 червня 2016 року видана ОСОБА_2 про те, що 11 липня 2015 року їй відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та станом на 08 червня 2016 року залишок на ньому складав 113 800, 00 грн (4 017, 44 EUR). Довідка підписана керуючим відділенням ОСОБА_1 без зазначення виконавця. Довідка № 640/19-07/323 від 19 липня 2016 року видана ОСОБА_2 про те, що 11 липня 2015 року їй відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та станом на 18 липня 2016 залишок на ньому складав 111 600, 00 грн (4 042, 69 EUR). Довідка підписана керуючим відділенням ОСОБА_1 та скріплена печаткою відділення теж без зазначення виконавця. Видача особі довідок обумовлювалась виїздом її за кордон.

Відповідно до службових записок начальника відділу бек-офісу ОСОБА_9 № 34-14/1853 від 03 серпня 2016 року та № 34-14/1962 від 12 серпня 2016 року і довідки про рух коштів, сформованої станом на 05 серпня 2016 pоку, інформація в довідках за рахунком, відкритим на ім`я ОСОБА_2 , є недійсною, а саме: поточний рахунок № НОМЕР_1 відкрито 08 червня 2016 року, а не 11 липня 2015 року, станом на 08 червня 2016 року та на 18 липня 2016 року залишок по рахунку складав 0, 00 грн, а не 113 800, 00 грн та 111 600, 00 грн відповідно, тобто гроші на відкритий рахунок взагалі не надходили.

За вказаним фактом було розпочато службове розслідування, в ході якого встановлено, що договір №61083203 від 08 червня 2016 року між ОСОБА_2 та АТ «Ощадбанк» в особі керуючого ОСОБА_1 про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 не підписаний банком, копія паспорту та ІПН не засвідчені працівником банку, який відкривав рахунок. Довідки на ім`я ОСОБА_2 сформовані головним економістом, який виконує функції менеджера філії - Дніпропетровське обласне управління AT «Ощадбанк» ОСОБА_8, який надавав їх для підпису лише керуючому відділенням.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 на час перебування ОСОБА_8 у відпустці справа з юридичного оформлення рахунку ОСОБА_2 зберігалась в його кабінеті на столі для документів. Справу на підпис ОСОБА_8 йому не передавав у зв`язку з її недооформленням. Контроль за відкриттям рахунків у відділенні ОСОБА_1 не здійснював у зв`язку з великим навантаженням. Відсутність підписів працівників відділення та клієнта на документах пояснити не міг.

У порушення вимог пунктів 10.2., 10.3. Інструкції з діловодства в центральному апараті та установах ВАТ «Ощадбанк», затвердженої постановою правління ВАТ «Ощадбанк» № 449 від 29 грудня 2007 року, на довідках, наданих ОСОБА_2 , відсутні відмітки про виконавця документа (прізвище і номер телефону). ОСОБА_1 під час приймання від ОСОБА_8 довідок здійснив їх реєстрування без додержання наведених вимог та пунктів 11.3. цієї Інструкції в частині належного складання реєстраційного номеру. Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 у відділенні відсутній журнал реєстрації вихідних документів.

Згідно з Посадовою інструкцією ОСОБА_1 несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх функціональних обов`язків (пункт 4.1.1.), за недотримання положень, інструкції та інших розпорядчих документів банку (пункт 4.1.3), недотримання працівниками відділення вимог чинного законодавства та нормативних документів банку.

Згідно наказу № 2089-К від 29 серпня 2016 року ОСОБА_1 звільнено у перший робочий день після закінчення його тимчасової непрацездатності за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, а саме видачу особі довідок з недостовірною інформацією.

Підставою звільнення є висновок службового розслідування від 19 серпня 2016 року, пояснювальна записка та посадові інструкції ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Встановивши, що позивачем як керівником відділення банку грубо порушено його трудові обов`язки, що призвело до видачі банком довідок з недостовірною (фіктивною) інформацією Посольству Великої Британії, що негативно відобразилось як на іміджі АТ «Ощадбанк», так і на іміджі держави Україна, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що такі наслідки мають характер істотних, оскільки підривають імідж держави на міжнародному рівні.

При цьому, апеляційний суд вважав, що вказані порушення мають характер одноразового проступку з огляду на те, що обидві довідки надавались одній і тій самій особі, з одного і того ж приводу, в результаті одного і того ж характеру встановленого порушення: невиконання чітко визначених посадовою інструкцією та нормативними актами посадових обов`язків керуючим відділенням.

Крім того, звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України виключає можливість звільнення останнього за статтею 38 КЗпП України.

Також суд апеляційної інстанції правильно вважав, що при вирішенні питання про поновлення позивача на роботі суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки залишив без уваги, що такі вимоги позивачем взагалі не заявлялись.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 з огляду на те, що ним допущено одноразове грубе порушення трудових обов`язків як керуючим відділенням АТ «Ощадбанк».

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов