УХВАЛА

09 січня 2019 року

м. Київ

справа № 2-175/5193/14-ц

провадження № 61-37323св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року у складі судді Озерянської М. М. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором позики, яка складає 3 856 287,20 грн суми основного боргу та 3 % річних за порушення строків грошового зобов'язання за період із 02 серпня 2014 року.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 22 липня 2013 року між нею та ОСОБА_4 був укладений договір позики, за яким вона надала відповідачу у борг грошові кошти у сумі 73 500 дол. США зі строком повернення до 22 квітня 2014 року.

23 жовтня 2013 року між нею та ОСОБА_4 був укладений договір позики, згідно якого вона передала відповідачу грошові кошти у сумі 44 800 дол. США зі строком повернення до 22 квітня 2014 року.

22 квітня 2014 року між ними укладений договір позики, за умовами якого вона передала відповідачу грошові кошти у сумі 133 800 дол. США зі строком повернення до 01 серпня 2014 року, про що надав відповідні розписки.

Також вони в усному порядку домовилися про те, що відповідач до 01 серпня 2014 року поверне їй усі свої борги та по 3 % на місяць за весь час користування її коштами за всіма договорами позики.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 у встановлені у договорах строки борг не повернув, просила позов задовольнити.

У травні 2015 року ОСОБА_4 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики від 22 липня 2013 року на суму 73 500 дол. США, від 23 жовтня 2013 року на суму 44 800 дол. США та від 22 квітня 2014 року на суму 133 800 дол. США.

Посилався на те, що він перебував у дружніх стосунках із дочкою ОСОБА_3 - ОСОБА_5 й остання неодноразово зверталася до нього з проханням надати у борг грошові кошти на свої потреби. Він надавав їй у борг власні кошти, а коли в нього не було, то вона просила його позичити ці кошти у її матері ОСОБА_3, оскільки їй особисто мати грошей не надає.

Перебуваючи у дружніх відносинах з ОСОБА_5 та довіряючи їй, він у 2012 році декілька разів брав у борг у ОСОБА_3 різні суми у доларах США, про що писав їй розписки, та у подальшому передавав ці кошти у борг ОСОБА_5, про що остання надавала свої розписки на його ім'я від 20 травня 2012 року на суму 15 000,00 дол. США, від 16 червня 2012 року на суму 19 500,00 дол. США, від 16 вересня 2012 року на 19 500,00 дол. США, від 16 листопада 2012 року на 20 000,00 дол. США, від 25 грудня 2012 року на 15 00,000 дол. США, 10 липня 2014 року на 13 000,00 дол. США, 10 липня 2014 року на 25 000,00 дол. США та 10 липня 2014 року на 5 000,00 дол. США.

ОСОБА_5 запевнила, що поверне гроші без затримки для того, щоб він, у свою чергу, зміг повернути свій борг ОСОБА_3 вчасно, проте не повернула їх до теперішнього часу.

Зазначав, що ні 22 липня 2013 року грошових коштів у сумі 73 500,00 дол. США, ні 23 жовтня 2013 року - 44 800,00 дол. США, ні 22 квітня 2014 року - 133 800 дол. США він від ОСОБА_3 не отримував і взагалі з нею у ці дні не зустрічався.

Написані ним розписки від 22 липня 2013 року та 23 жовтня 2013 року є безгрошовими і є наслідком грошових зобов'язань за іншими розписками за 2012 рік, вимоги щодо стягнення боргу за якими ОСОБА_3 не заявлялись, і були написані ним під впливом обману з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які запевнили його, що знищили розписки за 2012 рік, що посвідчують його попередні боргові зобов'язання.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ввели його в оману і вмовили написати розписки від 22 липня 2013 року та 23 жовтня 2013 року, змінивши суми боргу відповідно на 73 500,00 дол. США (з яких 60 000 доларів США нібито сума боргу, а 13 500,00 дол. США - проценти за користування грошима) та 44 800,00 дол. США (з яких 40 000,00 дол. США нібито сума боргу, а 4 800,00 дол. США - проценти за користування грошима), суми в розписках були зазначені зі слів ОСОБА_3

У подальшому від ОСОБА_5 та ОСОБА_3 він дізнався, що розписки за 2012 рік, які посвідчують його попередні боргові зобов'язання, ними не знищені.

Розписка від 22 квітня 2014 року також є безгрошовою, недійсною оскільки була укладена ним під впливом обману з боку ОСОБА_3 і ОСОБА_5, які ввели його в оману з приводу відсутності у ОСОБА_3 розписок від 22 липня 2013 року та 23 жовтня 2013 року.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року первісні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 3 856 287, 20 грн та 3 % річних у сумі 150 553, 68 грн, судовий збір у розмірі 3 654 грн, усього 4 010 494, 88 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за договорами позики від 22 липня 2013 року, 23 жовтня 2013 року та 22 квітня 2014 року не виконав, а тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованості на загальну суму 252 100,00 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 3 856 287, 20 грн, та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у сумі 150 553, 68 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив із його недоведеності.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив рішення суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, справу направити на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

ОСОБА_5 подала відзив, у якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_4 та залишити без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подала відповідь на відзив, у якому просить його не враховувати.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу № 373/2054/16-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення боргу.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі (№ 2-175/5193/14-ц) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 373/2054/16-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 2-175/5193/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 373/2054/16-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило