Дата документу 26.11.2019 Справа № 333/3777/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/3777/17 Головуючий у 1 інстанції: Стоматов Е.Г.
Провадження № 22-ц/807/3616/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення матеріальних збитків, спричинених в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, вимоги за яким під час розгляду справи зменшив, до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, спричинених в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.10.2015 року приблизно о 18-00 ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, управляючи автомобілем «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Космічній в м. Запоріжжя з боку вул. Радгоспної в напрямку вул. Оранжерейної. В цей же час в попутному з ним напрямку попереду рухався належний йому автобус «Мерседес-Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Під час руху в районі будинку 76-А по вул. Космічній ОСОБА_1 перед зміною напрямку руху не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, та не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок свого руху вправо та допустив зіткнення з попутним маршрутним автобусом «Мерседес-Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.2.9 а), 9.2 б), 9.4. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Згідно з висновками судової автотехнічної експертизи № 633/15 від 05.11.2015 року порушення ОСОБА_1 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автобусу «Мерседес-Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження легкої та середньої ступені тяжкості.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 лютого 2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Розмір завданого матеріального збитку внаслідок пошкодження автобусу «Мерседес-Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 244521 грн. 34 коп.

ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 49 500 грн., вартість транспортного засобу у пошкодженому стані складає 16 985 грн. 95 коп. Невідшкодованою залишилась сума матеріальної шкоди в розмірі 178 035 грн. 39 коп.

На підставі зазначеного остаточно просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 178 035 грн. 39 коп.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 178 035 грн. 39 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 1780 грн. 35 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що на час звернення до суду позивач не був власником пошкодженого автомобіля, позивачем не були понесені витрати на відновлення автомобіля, звіти оцінювачів не є належними доказами, позивачем не підтверджено понесення витрат на правничу допомогу. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 263 ЦПК України і оцінив всі надані сторонами докази на ґрунті всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього їх дослідження, а також оцінив належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відобразив в рішенні результати оцінки доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.10.2015 року, близько 18 години ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вул.Космічній в м.Запоріжжя з боку вул.Радгоспної в напрямку вул.Оранжерейної. В цей же час в попутному з ним напрямку попереду рухався автобус «Мерсеес Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 .

Під час руху в районі будинку 76-А по вул.Космічній, водій автомобіля «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 у зв`язку із зниженням уваги та реакції, а також порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, перед зміною напрямку руху не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, та не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок свого руху вправо та допустив зіткнення з попутним маршрутним автобусом «Мерседес Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 . Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.2.9 а), 9.2 б), 9.4, 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, зі змінами №136 від 06.03.2013 року.

Вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29.02.2016 року по справі №333/9126/15-к ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на один рік. Згідно зі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

Судом також встановлено, що у період часу з 10.08.2005 року по 09.06.2016 року (тобто на час дорожньо-транспортною пригоди) транспортний засіб «Мерседес Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 з 10.08.2005 року по 09.06.2016 року належав ОСОБА_2 (т.1, а.с.112, 179-180).

Звітом спеціаліста автотоварознавця ОСОБА_7 від 19.11.2015 року №400 визначено вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу «Мерседес Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , в наслідок пошкодження транспортного засобу під час ДТП в розмірі 244 451,34 грн. (т.1, а.с.13-20). В зазначеному звіті автотоварознавєць дійшов висновку про економічну недоцільність відновлення транспортного засобу, оскільки вартість відновлювального ремонту, яка становить 597 860 грн., перевищує ринкову вартість пошкодженого автомобіля, що дорівнює 244 521 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_5 НА, станом на час дорожньо-транспортною пригоди була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «ОРАНТА-СІЧ» з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілих у розмірі 50 000,00 грн., франшиза - 500 грн.

Страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль «Мерседес Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 49 500,00 грн.(за вирахуванням франшизи) сплачено відповідно до умов договору, що підтверджується листом ПАТ «Страхова компанія «ОРАНТА-СІЧ» № 12-12/979 від 22.03.2016 року та не заперечується сторонами (т.1, а.с.6).

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до положень статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона зобов`язується у разі настання певної події виплатити другій стороні або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано cт.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV, який згідно зі cт.8 Цивільного кодексу України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

За приписами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до Звіту №895 від 16.10.2015 року про незалежну оцінку колісного транспортного засобу «Мерседес Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , визначена ринкова вартість, яка складає 16 985,95 грн. (т. 1, а.с.79-80).

Задовольняючи позовні вимоги в розмірі 178 035,39 грн., суд першої інстанції правомірно врахував: розмір завданої матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу «Мерседес Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 (244 451,34 грн.), суму отриманого страхового відшкодування (49 500,00 грн.) та ринкову вартість залишків транспортного засобу внаслідок скоєння ДТП (16 985, 95 грн.).

За приписами статей 2, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем у справі, були предметом дослідження суду першої інстанції та не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що в період часу з 10.08.2005 року по 09.06.2016 року транспортний засіб «Мерседес Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , належав ОСОБА_2 (т.1, а.с.112, 179-180).

Зі змісту листа територіального сервісного Центру №2341 в Запорізькій області Міністерства внутрішніх справ України від 19.01.2019 року за №31/8/2341-42 вбачається, що транспортний засіб «Мерседес Бенц Спринтер» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , був відчужений ОСОБА_2 09.06.2016 року (т.1, а.с.179-180).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2018 року за клопотанням представника позивача до участі справи в якості третьої особи було залучено ОСОБА_8 , який на час звернення позивача до суду є власником транспортного засобу «Мерседес Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1, а.с.173).

Матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення третій особі - ОСОБА_9 Туран (т.2, а.с.10).

Будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 звернувся до суду із самостійними вимогами щодо предмету спору, в матеріалах справи відсутні.

В судовому засіданні апеляційного суду 26 листопада 2019 року третя особа - ОСОБА_3 не заперечував проти стягнення з відповідача матеріальної шкоди на користь ОСОБА_2 .

Суд правомірно визнав недоведеними доводи відповідача про утилізаційну вартість автомобіля «Мерседес Бенц Спринтер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на суму 70 381,38 грн., зазначивши про те, що належних доказів, які б спростували об`єктивність Звіту про визначення розміру матеріальних збитків від 19.11.2015 року №400 та Звіту №895 від 16.10.2015 року, а саме: висновку судової авто - товарознавчої експертизи, відповідачем не надано.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про фіктивність укладеного між позивачем та третьою особою ОСОБА_3 09.06.2016 року договору купівлі-продажу транспортного засобу колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на презумпцію правомірності правочину, закріплену нормами ст.204 ЦК України, та ненадання позивачем належних доказів на підтвердження зазначених обставин, що є обов`язком сторони в розумінні вимог ст.81 ЦПК України.

Той факт, що після укладання договору купівлі-продажу від 09.06.2016 року новий власник ОСОБА_3 передав транспортний засіб в користування ТОВ «Приміські прилуки», не спростовує висновків суду про наявність підстав для стягнення шкоди на користь позивача, який під час дорожньо-транспортної пригоди був власником пошкодженого автомобіля.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом положень пункту 14Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4, 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за змістом якого, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, не заслуговує на увагу, з тих підстав, що позивачем не заявлялись вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 вартості майна, що не може використовуватись за призначенням (залишків транспортного засобу) та судом таки вимоги не розглядались.

Як роз`яснено у пункті 15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4, 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Як вбачається зі змісту уточненої позовної заяви від 11 грудня 2017року (т.1, а.с.78), позивач не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, а тому просив суд стягнути з відповідача саме різницю між вартістю транспортного засобу до (244 521,34 грн.) та після дорожньо-транспортної пригоди (16 985,95 грн.) з вирахуванням сплаченого страхового відшкодування (49 500 грн.).

За приписами ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З договору про надання правничої допомоги від 10.09.2018 року вбачається, що адвокат Келембет С.В ОСОБА_10 надає правничу допомогу ОСОБА_2 та представляє його інтереси по цивільній справі №333/777/17, вартість послуг складає 10 000,00 грн. з врахуванням суми, в розмірі 5 000 грн. згідно з договором від 23.10.2017 року, які відповідно квитанції форми №ПО-Д2 сплачено позивачем 10.09.2018 року.

Таким чином, договором про надання правничої допомоги встановлений фіксований розмір гонорару, у зв`язку з чим відсутні підстави для складання погодинного розрахунку витрат.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неналежність квитанції форми №ПО-Д2 від 10.09.2018 року як доказу понесення позивачем витрат на правничу допомогу, оскільки квитанція вказаної форми могла бути видана лише фізичною особою-підприємцем, яким ОСОБА_11 перестав бути з 31.01.2019 року, не заслуговує на увагу з огляду на те, станом на дату видачі вказаної квитанції (10.09.2018 року) ОСОБА_11 був фізичною особою-підприємцем, а отже мав право на видачу квитанції вказаної форми.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: