Справа № 536/1894/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.

при секретарі - Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області - про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 у власності якого було домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті батька спадщину прийняла його мати ОСОБА_3 , проте право власності на спадкове майно в реєстрі нерухомості не зареєструвала, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно запису по господарської книги об'єкт по господарського обліку №01011121- житловий будинок по АДРЕСА_1 , належить його матері ОСОБА_3 .

На день смерті матері проживав та був зареєстрований з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців немає.

Після смерті він не пропустивши передбачений діючим законодавством України строк звернувся з необхідними документами для вирішення питання прийняття спадщини до державного нотаріуса Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Гуртової О.С. як спадкоємець за законом.

Проте, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право власності на майно померлої, посилаючись на відсутність у спадкоємця правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Таким чином, ОСОБА_1 не може реалізувати своє право власності, що виникає на підставі спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями.

На підставі викладеного позивач просив суд ухвалити рішення, яким:

- визнати за ним - ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , що належав його матері ОСОБА_3 .

12.12.2018 року до суду надійшла заява від позивача про участь у справі його представника адвоката Гольдінової О.В. В судовому засіданні, адвокат Гольдінова О.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав повідомлення в якому позов визнав, просив справу розглядати без його участі.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, суд дійшов наступного висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 , є рідним сином ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 03.10.2018 року Кременчуцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, серія НОМЕР_1 , актовий запис 39.

ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 62 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 21.01.2000 року Бондарівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, серія НОМЕР_2 , запис І.

ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 87 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Бондарівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, серія НОМЕР_3 , актовий запис № 03.

Згідно свідоцтва про одруження, виданого 01.10.1951 року, Заруднянською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, серія НОМЕР_4 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Новогалещинської ради Козельщинського району Полтавської області № 574 від 29.10.2018 року, згідно запису по господарської книги № 1 номер об'єкта по господарського обліку 01011121 за померлою ОСОБА_3 значиться житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

06 травня 2015 року державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Гуртовою О.С. винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії , а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , після якого спадщину прийняла його дружина, ОСОБА_3 , але не оформила своїх спадкових прав.

Таким чином, ОСОБА_1 не може реалізувати своє право власності, що виникає на підставі спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями.

Згідно зі ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч. 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положеннями ст.1261 ЦКУ встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, батьки та той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦКУ спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого на її прийняття, він не заявив про відмову від неї. Згідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ № 21/753/0/4-13 від 16.05.2013 „ Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування", „Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку".

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди та іншу нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Право власності відповідно до згаданих нормативних актів, залежало лише від законності набуття такого права, однією із підстав якого визначався договір купівлі-продажу домоволодіння. Інструкція про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР передбачала реєстрацію будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах ( п.20 Інструкції).

Відповідно до вказаних нормативних актів записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, право власності домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , набула на законних підставах, хоч і не зареєструвала його.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи спори про захист права власності на майно, суди повинні виходити з того, що правовий режим майна визначається з урахуванням законодавства, яке було чинним на момент створення (набуття) відповідного майна. Подальша зміна законодавства не повинна призводити до погіршення становища володільця майна, оскільки інакше порушуватиметься конституційний принцип про незворотність дії закону у часі.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов доведений і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 15, 16 , 328, 346, 1216, 1217, 1218, 1261 ЦК України, ст. ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області - про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після померлої ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

О. О. Колотієвський