РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого-судді Палінчака О.М.

при секретарі Антосєві В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 499 678 грн. 29 коп. з яких: 398 414 грн. 38 коп. сума боргу за розпискою; 16 932 грн. 61 коп. 3% річних; 80 347 грн. 16 коп. проценти від суми позики за користування; 3 984 грн. 14 коп. сплачений судовий збір за подання позовної заяви. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 26 серпня 2016 року відповідач позичив у нього 15 270 дол. США, який зобовязався повернути за першою вимого, але не пізніше грудня 2016 року, про що написав розписку. Позивач неодноразово звертався щодо повернення боргу, однак ОСОБА_2 кошти так і не повернув, а тому позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 3 липня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального провадження.

1 лютого 2019 року до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_2 в яких від просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що розписка не містить зобовязання щодо повернення грошових коштів, а отже не підтверджує факт укладення між сторонами договору позики.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 1 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Судом встановлено, що 26 серпня 2016 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі 15 270 дол. США, про що написав розписку про отримання позики.

4 липня 2017 року представник позивача звернувся до ОСОБА_2 із заявою щодо повернення позики. ОСОБА_2 листом від 14 липня 2017 року відмовив ОСОБА_1 в поверненні коштів посилаючись на те, що у нього відсутні будь-які невиконані зобовязання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 599 цього ж Кодексу зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 вищевказаного Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч.1 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ст. 625 цього ж Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від

простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оцінюючи надані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено саме договір позики, адже наявність у позивача оригіналу розписки ОСОБА_2, яка підтверджує факт отримання боржником коштів за договором позики. Не зазначення в розписці обовязку повернення грошових коштів не свідчить про іншу природу договору, адже ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що у таких випадках позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це. За таких обставин суд знаходить підставними вимоги позивача та такими, що підлягають до задоволення, при цьому суд погоджується з розрахунками позивача щодо нарахування 3% річних та відсотків від суми позики за користування коштами, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики в розмірі 398 414 грн. 38 коп., 16 932 грн. 61 коп. 35 річних, 80 347 грн. 16 коп. відсотки від суми позики за користування та судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81,141, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 599, 610, 626, 629 ЦК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) 398 414 грн. 38 коп. - суму боргу за розпискою, 16 932 грн. 61 коп. 3% річних, 80 347 грн. 16 коп. проценти від суми позики за користування, 3 984 грн. 14 коп. сплачений судовий збір.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів до Хмельницького апеляційного суду.

Суддя: О.М. Палінчак