Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі головуючого судді - Решетова В.В.

секретар судового засідання - Сушко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ "Райффайзен Банк "Аваль" про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищеозначеним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.02.2007 року вона уклала з відповідачем договір на вклад «Заощадження» (з пролонгацією) та здавала йому свої гроші в сумі 10000,00грн. під 12% річних. 06.06.2007 року вона поповнила свій рахунок на суму 12000,00грн. Дізнавшись про розкрадання грошей, вона звернулась до відповідача про повернення їй її коштів, але отримала відмову з рекомендацією звернутись до органів прокуратури. Чаплинським районним судом вона визнана потерпілою по кримінальному провадженню №1-1/12 року по обвинуваченню ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та встановлено, що вона отримала від неї суму в розмірі 26000,00 грн. Відповідачем було сплачено на її користь 10000,00грн. вкладу та 651,66грн. відсотків, а решту 6000,00 грн., яка встановлена судами різних інстанцій, відповідач відмовляється сплачувати. Просила стягути з відповідача 6000,00 грн. завданої матеріальної шкоди та збитки, які складаються з: 12% річних за період з 01.03.2007 року по день розгляду судом справи в розмірі 9042,30грн., інфляційні за період з 01.03.2007 року по 01.09.2019 рік в розмірі 10284,00 грн. та 3% річних за період з 01.03.2007 року по день розгляду справи судом в розмірі -2249,1 грн.

Позивач до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав і пояснив, що позовні вимоги випливають із деліктних правовідносин, 12% річних нічим не передбачено, так як не має договору між сторонами. Вважає, дані відносини виникають з вироку суду, вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди та інфляційних витрат, нараховані безпідставно, сплив трирічний строк позовної давності, тому просив застосувати строк позовної давності, в зв`язку з чим в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнано винними у скоєнні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 364, частинами першою, другою статті 358 КК України, зокрема за заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу).

Цей же принцип закріплено у статті 41 Конституції України.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з частиною другою статті 1192 ЦПК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому, частиною третьою вказаної статті передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Главою 13 «Речі. Майно» ЦК України передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України).

У цій же Главі ЦК України міститься норма статті 192 «Гроші (грошові кошти)», частиною першою якої передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Таким чином, гроші (грошові кошти) є різновидом майна.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року № 6 - 1032 цс17.

Відповідно до ч.1 ст.28 КПК України/ в редакції 1960 року, що діяв на час виникнення правовідносин /особа, що зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником.

Факт отриманням працівником банку грошових коштів від позивача встановлено вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.03.2012 року.

Таким чином, з урахуванням раніше стягнутих сум за іншими рішеннями суддів, з відповідача підлягає стягненню доведена в судовому засіданні матеріальна шкода на користь позивача у сумі 6000,00 грн..

Відповідно до ст.ст. 22, 190 ЦК України під шкодою, що завдана майну позивачам, необхідно розуміти шкоду, яка полягає у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, оскільки гроші, які позивачі внесли як вклад за договором банківського вкладу з моменту їх втрати, і на час вирішення спору судом при рівній номінальній вартості мають різну купівельну спроможність.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно статті 1 Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Враховуючи положення частини третьої статті 22 ЦК України, якою закріплено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, а також аналізуючи зміст частини другої статті 1192 ЦК України «реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи», необхідно дійти висновку про те, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду (грошові кошти), завдану їхнім працівником з урахуванням установленого індексу інфляції.

Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, а іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

При цьому судом враховано правову позицію висловлену в Постанові ВСУ від 08.02.2018 року №662/928/15-ц.

Купівельна спроможність коштів позивача з моменту їх втрати (2007 рік), у зв`язку з вчиненням працівником банку злочину, до моменту звернення до суду із зазначеним позовом (2019 рік) та вирішення справи по суті значно зменшилась.

Таким чином, завдані позивачу збитки є їх втратами, які за розміром є більшими, ніж сума банківського вкладу, оскільки купівельна вартість коштів зменшилась. З огляду на викладене, у конкретній справі обсяг збитку позивачу необхідно визначити з урахуванням установленого індексу інфляції. Врахувавши рішення суду Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12.11.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 23.12.2013 року, якими стягнуто інфляційні на користь позивача, тому необхідно стягнути інфляційні за період з 01.01.2014 року по 01.09.2019 рік 6492,00 грн. та 3% річних за період з 01.03.2007 року по 26.09.2019 рік в сумі 2249,1 грн.

Всього: 6000,00 грн. + 6492,00 грн. + 2249,1грн.=14741,10 грн.

Щодо відсутності підстав для застосування позовної давності слід зазначити, що підставою для відкриття провадження по цій справі був позов, який після скасування вироку ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 22.05.2017 року, в частині цивільних позовів, були направлені на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так в справі міститься позов датований листопадом 2007 року.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Таким чином, оскільки позов весь час з 2007 року перебував в судах, підстави для застосування позовної давності взагалі відсутні.

У зв`язку з тим, що 12% річних по вкладу не обґрунтовано позивачем належними доказами, враховуючи відсутність самого договору, тобто зобов`язальної відповідальності сторін, суд прийшов до висновку про відмову в цій частині позовних вимог.

Керуючись ст. 7, 10, 11, 15, 59, 60, 61, 88, 209, 213-218, 223 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Райффайзен Банк "Аваль" про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «Аваль» на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 матеріальну шкоду в розмірі 6000,00 грн., інфляційні збитки в сумі 6492,00 грн. та 3% річних в сумі 2249,10 грн., всього 14741,10 грн.

В решті позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Решетов