ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/519/19 Справа № 191/4249/17 Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Хоменко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року по справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову посилалось на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.06.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду з ''Умовами та правилами надання банківських послуг'', та ''Тарифами банку'', підписавши відповідну анкету-заяву, яка складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ ''ПриватБанк'' свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надавав кошти відповідачу в кредит в розмірі та на умовах, встановлених договором. У свою чергу відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 30.09.2017 року має заборгованість у загальному розмірі 59118,31 грн., яка складається з наступного: 1889,71 грн. - заборгованість за кредитом; 49637,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 2791,35 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи зазначене, банк просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь вказану заборгованість по кредитному договору.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії кредитного договору № б/н від 18.06.2007 року, ОСОБА_2 отримав кредит від ПАТ КБ ''Приватбанк'' у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитодавець свої зобов'язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.06.2007 року станом на 30.09.2017 р. загальна сума заборгованості ОСОБА_2 становить 59118,31 грн., яка складається з наступного: 1889,71 грн. - заборгованість за кредитом; 49637,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 2791,35 грн. - штраф (процентна складова).

15.02.2018 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що останній платіж був здійснений ним 11.02.2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки сплинув строк позовної давності. Останній платіж був здійснений 11.02.2014 року, а банк звернувся до суду 29.11.2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач заявив про застосування позовної давності.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

З наданої банком інформаційної довідки вбачається, що на ім'я відповідача було відкрито декілька платіжних карток, остання з яких № НОМЕР_1 з терміном дії до грудня 2014 року, а строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії катки(а.с. 36).

Як вбачається з матеріалів справи, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом 29 листопада 2017 року.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що строк дії картки закінчився 31 грудня 2014 року, а з позовом банк звернувся 29 листопада 2017 року, то строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотків не сплив, що узгоджується з матеріалами справи.

Суд першої інстанції не врахував вказаних обставин справи та вимог закону, внаслідок чого допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, не в повному обсязі з'ясував всі обставини справи та ухвалив необґрунтоване рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку.

Визначаючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з розрахунку банку, станом на 30.09.2017 року у ОСОБА_2 перед банком утворилася заборгованість за тілом кредиту у сумі 1889,71 грн.

Колегія суддів погоджується з таким розрахунком та вважає за необхідне стягнути зазначену суму з відповідача на користь банку.

Що стосується заборгованості по процентам за користування кредитом, то колегія суддів, перевіривши розрахунок банку, не може повністю з ним погодитися, у зв'язку з чим зазначає наступне.

Згідно розрахунку заборгованості за відсотками в межах строку дії кредитного договору, тобто до 31 грудня 2014 року, така заборгованість становить 2043,73 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Проте, відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону, встановлений строк дії договору (платіжної картки) до 31 грудня 2014 року та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, слід дійти висновку про визначення розміру процентів після спливу строку дії договору, на рівні облікової ставки Національного банку України.

У зв'язку з викладеним та відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК відповідач зобов'язаний сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі, визначеному відповідно до частини першої статті 1048, частини другої статті 1054 ЦК, тобто на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, розмір процентів за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, необхідно розраховувати виходячи із суми поточної заборгованості у розмірі - 1 889,71 грн., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період, що розраховується наступним чином:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума % за період прострочення
1889.7101.01.2015 - 05.02.20153614.0000 %26,10
1889.7106.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %26,25
1889.7104.03.2015 - 27.08.201517730.0000 %274,92
1889.7128.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %39,14
1889.7125.09.2015 - 29.10.20153522.0000 %39,87
1889.7130.10.2015 - 17.12.20154922.0000 %55,81
1889.7118.12.2015 - 28.01.20164222.0000 %47,84
1889.7129.01.2016 - 03.03.20163522.0000 %39,76
1889.7104.03.2016 - 21.04.20164922.0000 %55,66
1889.7122.04.2016 - 26.05.20163519.0000 %34,34
1889.7127.05.2016 - 23.06.20162818.0000 %26,02
1889.7124.06.2016 - 28.07.20163516.5000 %29,82
1889.7129.07.2016 - 15.09.20164915.5000 %39,22
1889.7116.09.2016 - 27.10.20164215.0000 %32,53
1889.7128.10.2016 - 08.12.20164214.0000 %30,36
1889.7109.12.2016 - 26.01.20174914.0000 %35,42
1889.7127.01.2017 - 02.03.20173514.0000 %25,37
1889.7103.03.2017 - 13.04.20174214.0000 %30,44
1889.7114.04.2017 - 25.05.20174213.0000 %28,27
1889.7126.05.2017 - 06.07.20174212.5000 %27,18
1889.7107.07.2017 - 03.08.20172812.5000 %18,12
1889.7104.08.2017 - 14.09.20174212.5000 %27,18
1889.7115.09.2017 - 30.09.20171612.5000 %10,36

А всього за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року становить: 999,92 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості за відсотками, що підлягають стягненню, становить: 2043,73 грн. - нарахованих в межах строку дії договору + 999,92 грн. - нарахованих поза межами строку дії договору = 3043,65 грн.

Щодо вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії, то колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог банку в цій частині.

Так, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України.

Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості розраховується у відсотках від простроченої заборгованості. Комісія, в свою чергу, нараховується за послуги надані банком клієнту (зняття кредитних коштів у банкоматах, моніторинг неактивної карти тощо) у встановленому розмірі. Таким чином пеня та комісія є різними видами заборгованості.

Проте стягнення суми в якій об'єднані пеня та комісія в даному випадку не може бути застосовано, оскільки за кожний із цих вимог нараховуються окремо відповідні суми. Однак позивач свої позовні вимоги під час розгляду справи в суді першої інстанції не уточнював та не надав відповідного окремого розрахунку по цим вимогам, у зв'язку з чим в задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити.

Щодо вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по штрафам, то колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог банку в цій частині.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку(штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, то вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 2791,35 грн. - штраф (процентна складова), що зазначено у розрахунку як складові заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

Більш того, ані з позовної заяви, ані з розрахунку заборгованості наданих ПАТ КБ "ПриватБанк" не вбачається за яке саме порушення відповідачу було нараховано штрафи, у відповідності до п. 8.6. "Умов та правил надання банківських послуг".

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягають стягненню судові витрати в розмірі 133,52 грн. виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 червня 2007 року, яка станом на 30 вересня 2017 року становить 4 933,36 грн. та складається з:

- 1 889,71 грн. - заборгованість за кредитом;

- 3 043,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 133,52 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко