ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1255/18 Номер провадження 22-ц/814/1164/19
Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року

м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря : Кальник А.М.

Розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ – 15» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави в складі судді Парахіної Є.В. від 5 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ – 15» про стягнення компенсації за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ОПТТОРГ – 15», в якому просила стягнути з останнього 15857,20 грн. компенсації за затримку виплати заробітної плати та 10390 грн. витрат на правову допомогу.

Вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 23.01.2017 року по 22.02.2017 року.

В зв’язку з порушенням роботодавцем її трудових прав, змушена була звернутися до Ленінського районного суду м. Полтави, рішенням якого від 02.02.2018 року, залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції, її позовні вимоги були задоволені та стягнуто з відповідача 3964,30 грн. компенсації за невиплачену заробітну плату та 25000 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати.

Проте, відповідачем вказане судове рішення в добровільному порядку виконане не було і лише після застосування заходів примусового виконання, вона отримала присуджені їй кошти, які були перераховані 09.06.2018 року.

Вважає, що у відповідності до норм статті 117 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки з 02.02.2018 року по день фактичного розрахунку – 09.06.2018 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 5 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «ОПТТОРГ – 15» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 15985,88 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2400 грн. та 740,80 грн. судового збору на користь держави.

Задоволення позову судом першої інстанції вмотивовано встановленням факту затримки невиплати з вини відповідача належних звільненому працівникові присуджений судовим рішенням сум, що є достатньою правовою підставою для покладення на нього відповідальності, передбаченої положеннями ст. 117 КЗпП України.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОПТТОРГ – 15», посилаючись на неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що вини підприємства у несвоєчасній виплаті присуджений сум немає з огляду на оскарження рішення суду в усіх судових інстанціях. Одночасно посилається на помилковість здійсненого судом розрахунку та вважає, що в підприємства відсутній обов’язок негайно в добровільному порядку виконувати рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.02.2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Оптторг-15" про встановлення факту перебування в трудових відносинах, зобов'язання внести записи до трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та упущеної вигоди, встановлено факт трудових відносин між ОСОБА_2 та ТОВ "Оптторг-15", факт роботи на посаді продавця у магазині "Делві" по вул. Небесної Сотні, 88, в м. Полтаві, в період з 23.01.2017 року до 22.02.2017 року включно.

Зобов'язано директора ТОВ "Оптторг-15" внести до трудової книжки ОСОБА_2 запис про прийняття на роботу на посаду продавця з 23.01.2017 року та запис про звільнення з посади продавця за власним бажанням з 22.02.2017 року.

Стягнуто з ТОВ "Оптторг-15" на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату в сумі 3964,30 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 25000 грн., а всього 28964,30 грн.

Вказане рішення суду було залишено без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 16.04.2018 року, а в подальшому - постановою Верховного Суду від 08.10.2018 року.

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що стягнуті рішенням суду кошти в сумі 28964,30 грн. в рахунок заробітної плати та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати були перераховані на картковий рахунок позивача в ході примусового виконання судового рішення лише 08.06.2019 року.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд, на підставі попередніх судових рішень, якими було встановлено порушення норм ст. 116 КЗпП України з боку товариства, дійшов висновку про необхідність стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, що передбачено ч.1 ст. 117 КЗпП України за період з дня ухвалення рішення самого судового рішення від 02.02.2018 року по день фактичної виплати – 08.06.2018 року.

При цьому судом було визначено, що середньоденний заробіток ОСОБА_2 становить 127,88 грн., а період за який підлягає нарахування такої компенсації складає 125 днів.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з вказаними висновками суду.

Як зазначалося вище, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.02.2018 року було встановлено факт трудових відносин ОСОБА_2 з ТОВ "Оптторг-15" та факт роботи на посаді продавця в період з 23.01.2017 року до 22.02.2017 року включно та стягнуто 3964,30 грн. компенсації за невиплачену заробітну плату та 25000 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плат.

З вказаним рішенням не погодилась як позивач ОСОБА_2, так і товариство «Оптторг-15», які подали апеляційні скарги, внаслідок чого судове рішення не набрало законної сили, а відтак не могло підлягати виконанню в розумінні ст. 18 ЦПК України, оскільки обов’язкові для виконання є ті судові рішення, що набрали законної сили.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 16.04.2018 року вищевказані апеляційні скарги були відхилені, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 02.02.2018 року залишено без змін.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Між тим, за змістом ч.ч. 1,2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

З урахуванням наведених норм, вказане судове рішення Ленінського районного суду м. Полтави набуло законної сили лише 16.04.2018 року, а відтак підлягало обов’язковому виконанню відповідачем згідно з положеннями ст. 18 ЦПК України з 16.04.2018 року.

Після набрання судовим рішенням законної сили, позивач отримала виконавчий лист, який пред’явила до органів виконавчої служби.

В ході примусового виконання, боржником ТОВ «Оптторг-15» було перераховано на картковий рахунок позивача присуджені судовим рішенням кошти 08.06.2018 року.

Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 08.06.2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не звернув уваги, що після ухвалення рішення від 02.02.2018 року, яким крім іншого було стягнуто на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати, останнє переглядалося в апеляційному порядку та постановою Апеляційного суду Полтавської області від 16.04.2018 року було залишено без змін, тому набрало законної сили лише 16.04.2018 р.

З огляду на норми статей 18, 273 та 384 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що період, який тривав з часу постановлення рішення судом першої інстанції і до його перегляду апеляційною інстанцією, тобто з 02.02.2018 року і по 16.04.2018 року, не може вважатись періодом, за який для роботодавця наступає відповідальність, визначена положеннями ст. 117 КЗпП України, у зв’язку з тим, що протягом такого періоду відсутня вина останнього, яка є необхідною складовою для такого виду відповідальності, оскільки виконувати судове рішення, яке не набрало законної сили, в даному випадку підстав не було.

Таким чином, погоджуючись з встановленим судом першої інстанції розміром середньоденної заробітної плати в розмірі 127,88 грн., якого суд дійшов з урахуванням визначеного рішенням Ленінського районного суду м. Полтави заробітку ОСОБА_2 за відпрацьований період в січні та лютому 2017 року, колегія суддів приходить до висновку про необхідність поновити права позивача шляхом стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 16.04.2018 року по 08.06.2018 року, що становить 52 дні та складає 6777,44 грн. (52*127,88).

З урахуванням наведених обставин, судове рішення підлягає зміні в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку з 15985,88 грн. до 6777,44 грн.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції висновків не спростовують та не дають підстав вважати, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т АН О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ – 15» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 5 лютого 2019 року змінити в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ – 15» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку з 15985,88 грн. до 6777,44 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 травня 2019 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.