Справа № 199/1747/16-ц
(2/199/1122/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

«28» жовтня 2019 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання - Перетятько А.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 та представника позивача - адвоката Сеніної Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , де треті особи: четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення від права на спадкування, про припинення права власності та про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданим позовом заявлено вимогу про усунення від права на спадкування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після померлої ОСОБА_5 23.03.2013 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 квітня 2019 р. державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частини кв. АДРЕСА_1 після ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач є онуком ОСОБА_6 , останній перебував у шлюбі з ОСОБА_5 з 2007 р. Одразу після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 запропонувала дідусеві укласти договір довічного утримання та 6 листопада 2007 р. був укладений договір довічного утримання між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , згідно з яким відбулось відчуження 3/4 частки кв. АДРЕСА_2 у АДРЕСА_3 по АДРЕСА_4 , які належали ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22.07.1999 р. та свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22.07.1999 р.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачі по справі є дітьми померлої ОСОБА_5 , які після її смерті звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Але після смерті матері вони не продовжували виконувати обов`язки по договору довічному утримання ОСОБА_6 , у зв`язку з чим, на переконання позивача, вони не отримали права на спадкування 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 . За дідусем до його смерті доглядав позивач та його дружина.

Після смерті дідуся спадкоємцем першої черги за законом є мати позивача ОСОБА_7 , та вона звернулась до Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. вона померла, її спадкоємцем є позивач, який звернувся до Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. У постанові нотаріуса зазначено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та відомостей в м. Дніпрі, Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на кв. АДРЕСА_1 зареєстровано за іншими особами. На переконання позивача виконання договору довічного утримання було припинено у день смерті набувача майна ОСОБА_5 15 березня 2013 р., тому право власності припиняється по смерті власника згідно п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України.

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою від 14.05.2019 витребувані докази: від Відділу державної реєстрації майнових прав на нерухоме майно Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56) відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а саме за ким та на підставі якого правовстановлюючого документа зареєстровано право власності на ѕ частини вказаної квартири.

Відповідачі не скористалися правом брати участь в судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно заповіту від 15.08.2006 р. ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно з яким належне йому майно заповідав ОСОБА_5 , що підтверджується відповідною копією заповіту ( ОСОБА_8 . 1 а.с. 18).

За договором довічного утримання від 06.11.2007 р., який посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Блажновою Н.Ф. (реєстр 4-750) ОСОБА_6 передав у власність своїй дружині ОСОБА_5 належні йому ѕ частини квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується відповідним договором (Т. 1 а.с. 6). Згідно з даним договором відчужувана квартира належить відчужувачу на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22.07.1999 р. за реєстровим №2-2022, та свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22.07.1999 р. за реєстровим №2-2025, зареєстрованих в КП «ДМБТІ» та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №20241603.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_8 . 1 а.с. 35).

Після її смерті відкрилася спадщина на ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , спадкову справу була заведено 05.04.2013 р. (Т. 1 а.с. 35), про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть ( ОСОБА_8 . 1 а.с. 40). Після смерті ОСОБА_6 заявою від 30.05.2013 р. його донька ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 92, а.с. 93 звор.) подала заяву про відмову від спадщини на користь онука померлого ОСОБА_1 (Т. 1 а.с. 85). Заявою від 30.05.2013 р. ОСОБА_1 прийняв спадщину після померлого ОСОБА_6 (Т. 1 а.с. 85 звор.).

Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 не видавалося (Т. 2 а.с. 28).

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвої Н.С. від 23.04.2019 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_6 , що підтверджується відповідною постановою нотаріуса. Відповідно до вказаної постанови підставою відмови стало те, що на момент смерті спадкодавця право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано за ним. Окрім того, згідно вказаної постанови нотаріуса, ОСОБА_1 не є спадкоємцем померлого.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, який сформований станом на 28.10.2019 р., ѕ частки квартири АДРЕСА_6 належать ОСОБА_5 на підставі договору довічного утримання від 06.11.2007 р., посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою.

Правовідносини між сторонам в даній справі виникли з захисту права позивача на спадкування після померлого дідуся ОСОБА_6 .

Суд, дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 80, ч.1 ст. 81 ЦПК України, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Час відкриття спадщини визначається ч. 2 ст. 1220 ЦК України як день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Підстави для усунення від права на спадкування визначені у статті 1224 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба в допомозі саме спадкоємця.

Ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребує, полягає в умисних діях чи бездіяльності спадкоємця, який усвідомлював свій обов`язок, мав можливість його виконати, але не зробив цього.

Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, та інші обставини, що мають значення для справи, зокрема, кола спадкоємців після померлої ОСОБА_5 та підстави прийняття/неприйняття спадщини після померлої ОСОБА_5

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

За наведених вище обставин позовні вимоги позивача в частині усунення від права на спадкування задоволенню не підлягають.

Зприводу вимоги позову про припинення права власності, то на підставу позивач посилається на п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України; зазначена вимога є похідною від задоволення вимоги про усунення від права на спадкування, у зв`язку з чим підстави для її задоволення відсутні.

Вимога позову про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом є похідною від задоволення попередніх вимог позову, в задоволенні яких відмовлено, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись ст.ст. 13, 19, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст.ст. 273, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , де треті особи: четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення від права на спадкування, про припинення права власності та про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовитиповністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 07 листопада 2019 р.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї

28.10.2019