Провадження №2/592/502/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м.Суми Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Литовченко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Черей С.В.,

представника позивача - ОСОБА_5 ,

представника відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми виплачених коштів та стягнення неустойки за невиконання умов договору в порядку захисту прав споживачів,

встановив:

Позивач звернулась з позовом про стягнення суми виплачених коштів та стягнення неустойки за невиконання умов договору в порядку захисту прав споживачів та свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що 03.10.2015 позивачка, ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 уклали договір № 355 про виготовлення та монтаж кухонних меблів за індивідуальним замовленням, а саме кухні корпусної. Ціна замовлення по встановленню кухонних меблів разом з самою роботою по встановленню становила 9000 грн. Попередня сума оплати в розмірі 6 000 грн. була сплачена позивачкою відповідачу в день укладення договору, при цьому в самому договорі було зазначено, що повна оплата за товар здійснюється після доставки та установлення товару, а саме - до 10.11.2015. 22.10.2015 між позивачкою та відповідачем був укладений ще один Договір № 361 на виготовлення та доставку меблів (шафи-купе та кутова шафа). За даним договором відповідач отримав від позивачки передоплату в розмірі 6 000 грн. і за усною домовленістю зобов`язався доставити шафи разом з кухонними меблями до 10.11.2015. З того моменту та до теперішнього часу позивачці так і не були привезені та встановлені замовлені нею меблі. Позивачка неодноразово спілкувалася з відповідачем, він завжди обіцяв, що ось-ось все буде, але постійно знаходив причини відкласти виконання договору а потім і взагалі перестав відповідати на її телефонні дзвінки з вересня 2017 року. Таким чином зобов`язання за договором не були виконані і боржник ухиляється від його виконання до теперішнього часу в тому числі. Позивачка є інвалідом 1-ї групи, не може самостійно пересуватися, вона отримує допомогу у побуті від соціальних працівників. Позивачка не має можливості самостійно захистити свої права та законні інтереси, порушені відповідачем. В результаті дій відповідача, а саме того, що він не виготовив для позивачки ані меблі, ані повернув їй отримані для виготовлення меблів кошти, вона залишилася без нормальних умов до існування, в неї немає нормальних умов проживання та немає коштів, щоб замовити меблі в іншому місці. В квітні 2017 року позивачка звернулась до Сумської місцевої прокуратури із зверненням, яке 10.04.2017 було направлене до в Сумського відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумській області. 10.05.2017 позивачка отримала відповідь про те, що здійснена перевірка дій відповідача і те, що відносини між нами повинні вирішуватися у приватноправовому порядку в суді. У жовтні 2017 року позивачка звернулася із заявою щодо дій відповідача до Головного управління Держспоживслужби в Сумській області, де 24.11.2017 отримала відповідь про те, що її звернення було розглянуте та за результатами цієї перевірки, матеріали були передані до Головного управління національної поліції в Сумській області, оскільки в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки шахрайства. Але, нажаль, про подальший перебіг справи позивачці ніхто більше не повідомляв і до неї ніхто з поліції не звертався як до потерпілої. Отже, для того, щоб захистити свої порушені права та законні інтереси, повернути свої кошти, позивачка була змушена звертатися до суду, адже відповідач ніяк не реагує, повернути кошти добровільно не бажає. Позивачка вважає дії відповідача незаконними та такими, що грубо порушують її права та законні інтереси, захист яких передбачений Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України та умовами укладених між нею та відповідачем договорів.

Тому просить суд розірвати договір від 03.10.2015 № 355, який був укладений між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 ; стягнути (повернути) з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 6000 грн., які були сплачені нею відповідачу згідно умов договору від 03.10.2015 № 355; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 суму інфляційного збільшення боргу 2 453 грн. 81 коп.) за договором № 355 від 03.10.2015; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 пеню за кожен день прострочення виконання зобов`язань у розмірі 65 700.00 грн. за договором № 355 від 03.10.2015; розірвати договір від 22.10.2015 № 361, який був укладений між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 ; стягнути (повернути) з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 6000 грн., які були сплачені нею відповідачу згідно умов договору від 22.10.2015 № 361; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 суму інфляційного збільшення боргу 2 453 грн. 81 коп. за договором № 361 від 22.10.2015; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_3 пеню за кожен день прострочення виконання зобов`язань у розмірі 65 700.00 грн. за договором № 361 від 22.10.2015; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому зазначив, що він не заперечує, що отримував грошові кошти в сумі 6000,00 гривень за договором № 355 від 03 жовтня 2015 року, а також 6000,00 гривень за договором № 361 від 22 жовтня 2015 року. Але вказані грошові кошти, отримувались від Позивача на купівлю-товару - матеріалу для робіт а не виконання робіт. Умовою даних договорів є купівля Позивачем матеріалу для виконання передбаченого договорами обсягу робіт, з наступною передачею їх Позивачу і за окрему плату виконання робіт передбачених договорами. Даними договорами встановлений розмір плати безпосередньо за виконання робіт, а саме: 6000,00 і 3000,00 гривень. Таким чином видно, що застосування частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» яка регулює питання невиконання виконавцем робіт (надання послуг) передбачених договором і відповідальність за порушення строків виконання робіт є неможливим, так як правовідносини пов`язані з поверненням плати за товар, регулюються Цивільним кодексом України. Тому що Відповідачем були отримані кошти за товар, а не виконання робіт. А Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачає положення стосовно заходів впливу у випадку не передання товару покупцю. В той же час, стаття 663 Цивільного кодексу України встановлює, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу. Стаття 665 цього ж кодексу передбачає: у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Як видно зі змісту договорів купівлі- продажу, вони укладались ще в 2015 році. За цей час Відповідач більше десяти разів намагався передати товар Позивачу і виконати роботи вказані у договорах. Позивач посилався на проведення ремонтних робіт у квартирі і що її окремо вивозить для виконання робіт і передання куплених для неї матеріалів. В той же час, Відповідач припинив підприємницьку діяльність і виїхав на заробітки. Позивач в 2017 році вже намагалася зв`язатись з Відповідачем але останній вже працював у Російській Федерації і не міг до неї прийти. В той же час. відповідач з`являвся до Національної поліції для надання пояснень щодо отриманих ним коштів, і навіть декілька разів вже після звернення Позивача до правоохоронних органів приходив до неї щоб повернути грошові кошти. Позивач взагалі ухилявся від контактів. Таким чином видно, що за договором № 355 від 03 жовтня 2015 року, а також 6000,00 гривень за договором № 361 від 22 жовтня 2015 року триває, буде вважатись розірваним з дати прийняття рішення суду (Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили частина 3 статті 653 Цивільного кодексу України) і Відповідач готовий повернути кошти отримані ним. Відповідальність у вигляді 3% річних та інфляції наступає тільки за грошові зобов`язання (як би Відповідач за договором повинен був сплатити кошти Позивачу і не сплатив). Неустойка у вигляді пені також даними договорами не передбачена. Крім того, частина 1 статті 256 Цивільного кодексу України, передбачає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, або охоронюваного Законом інтересу. Для неустойки позовна давність встановлена в один рік. Згідно з частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В той же час Відповідач згоден виплатити повернути Позивачу 12 000,00 гривень і 2000,00 компенсації моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 , представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні частково визнали позовні вимоги. Не заперечували проти стягнення з відповідача на користь позивача 6000,00 грн. за договором №355, та 6000,00 грн. за договором №361 та стягнення 2000,00 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог просили відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 03.10.2015 позивачка, ОСОБА_3 та відповідач, на момент укладення договору - ФОП ОСОБА_4 уклали договір № 355 про виготовлення та монтаж кухонних меблів за індивідуальним замовленням, а саме кухні корпусної. Ціна замовлення по встановленню кухонних меблів разом з самою роботою по встановленню становила 9000 грн. Попередня сума оплати в розмірі 6 000 грн. була сплачена позивачкою відповідачу в день укладення договору, при цьому в самому договорі було зазначено, що повна оплата за товар здійснюється після доставки та установлення товару, а саме - до 10.11.2015 (а.с.13).

22.10.2015 між позивачкою та відповідачем, на момент укладення договору - ФОП ОСОБА_4 був укладений ще один Договір № 361 на виготовлення та доставку меблів (шафи-купе та кутова шафа). За даним договором відповідач отримав від позивачки передоплату в розмірі 6 000 грн. Дата доставки та установлення товару в договорі обумовлена не була (а.с. 14).

В ході розгляду справи встановлено, що меблі за договорами виготовлені, доставлені та установлені не були, та грошові кошти позивачу, в зв`язку з невиконанням умов договору, відповідачем повернуті не були.

З матеріалів справи не вбачається, та відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про повне або часткове виконання умов договору.

Крім того, стороною відповідача не надано суду доказів того, що позивач ухилявся від отримання товару або вчиняв дії, які б свідчили про перешкоджання відповідачу виконати умови договору, зокрема, в частині поставки та монтажу товару.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_4 припинив підприємницьку діяльність 15.12.2017 (а.с. 19-23, 67-70).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 849 ЦК України якщо Підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Відповідно до положень ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір побутового підряду є публічним договором.

До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України від 12.05.91 року N 1023-ХІІ "Про захист прав споживачів", споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця відповідно до умов договору, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів, у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботи (надання послуги) згідно з договором, за кожен день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі 3 % вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимогу до відповідача та підлягає до задоволення позовна вимога, щодо розірвання договору про надання послуг з виготовлення меблів від 03.10.2018 № 355, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6000 грн., які були сплачені згідно умов договору від 03.10.2018 № 355 з урахуванням інфляційного збільшення боргу, що складає 2453,81 грн. (листопад 2015-жовтень 2018).

Суд критично ставиться до наданого відповідачем доказу на підтвердження часткового виконання договорів, укладених з позивачем - товарного чеку № 61 від 15.11.2015 на закупку деревини на загальну суму 12000 грн., та не вважає його належним, оскільки в даному товарному чеку не зазначено ні покупця, ні продавця.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

У той же час, суд вважає, що при визначенні розміру штрафних санкцій (пені) необхідно врахувати положення ст. 551 ЦК України, а також те, що сума визначена позивачем значно перевищує розмір вартості робіт, що був обумовлений сторонами при укладенні договору.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах у справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року та у справі № 6-1120цс15 від 04 листопада 2015 року.

Позивач просить, відповідно до розрахунку, наданого в додатках до позовної заяви згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», стягнути пеню з відповідача за прострочення виконання умов договору від 03.10.2015 за період з 17.10.2017 по 17.10.2018 в розмірі 65700 грн., при цьому обумовлена сторонами вартість меблів становила - 9000 грн. та фактично сплачена сума - 6000 грн.

Суд вважає, що пеня за прострочення виконання умов договору підлягає до стягненню з відповідача, проте її розмір підлягає зменшенню до 6000 грн., оскільки на думку суду саме така сума буде співмірною обставинам справи. При цьому суд враховує строки невиконання відповідачем умов договору.

Також суд вважає, що підлягає до задоволення позовна вимога, щодо розірвання договору про надання послуг з виготовлення меблів від 22.10.2018 № 361, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6000 грн. 00 коп., які були сплачені згідно умов договору від 22.10.2018 № 361.

Оскільки дата доставки та встановлення товару в договорі від 22.10.2018 № 361 сторонами обумовлена не була позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача інфляційного збільшення боргу та пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача з відповідача моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Право на відшкодування моральної шкоди передбачено ст. ст. 23, 611, 1166,1167 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Суд знаходить доведеною протиправність дій відповідача, яка знаходиться в причинному зв`язку з заподіяною позивачу немайновою шкодою.

Суд погоджується з доводами позивача що внаслідок невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору, ОСОБА_3 зазнала душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, перенесла емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які погіршили гармонійні адаптовані умови її життєдіяльності і появу негативних психоемоційних почуттів, призвели до порушення душевної рівноваги, що вимагає від неї додаткових витрат часу, залучення душевних та матеріальних зусиль.

При визначенні розміру моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача, суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань позивача, немайнові втрати, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Виходячи з засад розумності, об`єктивності, виваженості і справедливості моральна шкода підлягає частковому задоволенню, яку суд оцінює у 2 000,00 грн. що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч положенням ст. 81 ЦПК України відповідач не надав належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача за викладених обставин.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, в зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення пені по аліментам, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Розірвати договір про надання послуг з виготовлення меблів від 03.10.2015 № 355, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 8453 грн. 81 коп., які були сплачені згідно умов договору від 03.10.2015 № 355 з урахуванням інфляційного збільшення боргу, пеню за прострочку виконання зобов`язання в розмірі 6000 грн. 00 коп.

Розірвати договір про надання послуг з виготовлення меблів від 22.10.2015 № 361, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6000 грн. 00 коп., які були сплачені згідно умов договору від 22.10.2015 № 361.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 2000 гривень 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського Апеляційного суду через Ковпаківський районний суд міста Суми шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 28.07.2019.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

- відповідач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя О.В. Литовченко