ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/462/18
Номер провадження 22-ц/814/1305/19
Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т.Г.
Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року

м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар Григоришина М.В.

імена (найменування) сторін:

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

відповідачі: ОСОБА_7, Селянське фермерське господарство "Кучинського Миколи Петровича", Нехворощанська сільська рада Новосанжарського району

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Селянського фермерського господарства "Кучинського Миколи Петровича", Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 звернулись до суду із вказаним позовом та просили визнати за кожною з них право постійного користування по 1/7 частці земельних ділянок площею 20,2746 га, кадастровий номер :00:001:1312, та площею 38,8970 га, кадастровий номер :00:001:1311, на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8

В обґрунтування позовних вимог вказували, що 16 листопада 2011 року помер їх батько ОСОБА_8

28 грудня 1995 року на імFя ОСОБА_8 видано Державний акт на право постійного користування землею серія ПЛ б/н, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за F 1, на земельні ділянки площею 20,3 га. та 38,9 га. на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області у справі від 15 липня 2015 року за ними та ОСОБА_7 було визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/7 частку (кожному), яка належала ОСОБА_8 у статутному фонді СФГ «Кучинського Миколи Петровича».

Вважають, що вказане свідчить про успадкування ними права користування земельними ділянками, виділеними їх батьку.

Вказують, що державний нотаріус Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області відмовлено їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки, а тому вони вимушені звернутися за захистом своїх прав до суду.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду вмотивоване тим, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, просили скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме залишення поза увагою, що відповідачі визнали їх позовні вимоги, а також того, що нормативно-правовими актами не врегульовано питання припинення права землекористування у звFязку зі смертю особи та право на спадкування права постійного користування землею, набутого до 2002 року.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зFясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 помер 16 листопада 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ F 201152, виданого Нехворощанською сільською радою Новосанжарського району, Полтавської області від 17 листопада 2011 року (а.с. 14).

27 березня 2012 року після померлого ОСОБА_8 проведено реєстрацію спадкової справи за F 52599022 в Спадковому реєстрі та за F 135/2012 в Новосанжарській державній нотаріальній конторі. Заяви про прийняття спадщини подані ОСОБА_9 (дружина), ОСОБА_2 (дочка), ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_4 (дочка), ОСОБА_6 (дочка), ОСОБА_5 (дочка), ОСОБА_3 (дочка).

ОСОБА_9 померла 17 вересня 2014 року, про що Нехворощанською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть серія І-КЕ F 278342 від 18 вересня 2014 року (а.с. 15).

Згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ПЛ F б/н, виданого Нехворощанською сільською радою 28 грудня 1995 року, ОСОБА_8, на підставі рішення ІХ сесії 21 скликання Нехворощанської сільської ради народних депутатів Новосанжарського району, Полтавської області від 10 вересня 1992 року надається у постійне користування земельна ділянка площею 20,3 гектарів та 38,9 гектарів (згідно змін в землекористуванні) в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с. Нехвороща, Нехворощанської сільської ради та надана для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с. 30).

Згідно довідки F 03-34/149 від 09 лютого 2018 року виданої Нехворощанською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області вбачається, що згідно державного акту на право постійного користування землею серії ПЛ б/н від 28 грудня 1995 року, виданого ОСОБА_8 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за F 1 числиться земельна ділянка загальною площею 59,20 га., з неї ділянка F 1 площею 20,30 га та ділянка F 2 площею 38,90 га для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с. 29).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

За змістом частини першої статті 14 Закону України "Про фермерське господарство "фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право, зокрема продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Статтею 23 цього Закону передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19 Закону України "Про фермерське господарство").

Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Відповідно до статті 191 ЦК України підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Права на земельну ділянку та інші об'єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

За положеннями статті 182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 1021 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, сам по собі факт визнання відповідачами позову не свідчить про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 суперечить закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання апелянта на порушення місцевим судом норм процесуального права не можуть бути підставою для скасування законного рішення.

Наявність передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України підстав для обовFязкового скасування рішення апеляційним судом не встановлена та на них не посилається апелянт.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Ю.В. Дряниця

ОСОБА_10