Головуючий у І інстанції Марфіна Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка Життя», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Креді Агріколь Банк», третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя», про захист прав споживачів та визнання недійсним Комплексного договору №10/1160602 від 07 червня 2018 року, посилаючись на те, що 07 червня 2018 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Уніка Життя» було укладено Комплексний договір №10/1160602, відповідно до п. 1.1 якого банк надає позичальнику кредит в сумі 146 440,00 грн. строком на 60 місяців з 07.06.2018 року до 06.06.2023 року (включно). Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по Кредиту (Додаток №1 до Договору, який є невід`ємною його частиною). Відповідно до п. 1.2 Договору кредит надається Позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно Договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя Позичальника, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті Банку. Крім того, відповідно до п. 1.3 Кредитного договору, Позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно у розмірі 11,00% річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за Договором, та комісійну винагороду щомісячно за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30% в місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 Договору (п. 1.3.2 Договору). Також, відповідно до п. 2.1 Кредитного договору з метою обслуговування кредиту Банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості НОМЕР_1 в Банку.

Позивач ОСОБА_1 в своєму позові зазначав, що при укладенні договору були порушені його права, як споживача, гарантовані йому нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», у зв`язку з чим ним неодноразово надсилались листи про припинення порушень з боку відповідача, однак, такі вимоги були залишені без задоволення.

Права позивача як споживача, порушені, зокрема, тим, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», однак працівники банку позивача з умовами кредитування належним чином не ознайомили, оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого йому було вручено кредитний договір, який ОСОБА_1 , не читаючи через дрібний шрифт, підписав, сподіваючись на добросовісність працівника Банку. Крім того, позивачу ні в усній формі, ні в письмовому вигляді працівниками банку не повідомлено про умови кредитування, при цьому пунктом 2.3 Договору передбачено, що позивач підтвердив, що у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену Законом України «Про споживче кредитування», якої насправді він не отримував.

Крім того, позивач вважає, що банком незаконно стягуються супутні платежі, передбачені п. 1.3.2 Комплексного договору, а умови договору щодо страхування із нав`язаною страховою компанією є несправедливими, оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати страховки. Крім того, Розділ ІІ Комплексного договору «Договір страхування», на думку позивача, повинен бути визнаний недійсним, оскільки страхування в спірних правовідносинах є добровільним і відповідач не може нав`язувати такі послуги та включати їх до кредитного договору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним пункт 1.3.2 Комплексного договору №10/1160602, укладеного 07 червня 2018 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» з однієї сторони, ОСОБА_1 (позичальник/страхувальник), з другої та ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя».

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач АТ «Креді Агріколь Банк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що позивач визнав надані банком умови даного договору, тарифи та правила банку та приєднався до них в повному обсязі, керуючись ч. 2 ст. 628 ЦК України; договір є договором приєднання і до відносин сторін в даній частині договору застосовується положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до умов якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач зазначає, що позивачем порушено умови Комплексного договору, а саме, не повертається кредит у строки, передбачені графіком, не сплачуються проценти та комісія, у зв`язку із чим банк надсилав на адресу ОСОБА_1 вимогу, яка залишилась без належного реагування. Також, відповідач в скарзі зазначає, що позивачем навмисно не надано заяву - анкету №02018-001 від 31 травня 2018 року, якою позивач надав дозвіл Банку на обробку персональних даних, отримав необхідну інформацію, повідомив про ознайомлення на сайті Банку з інформацією про використання його персональних даних; вказану анкету - заяву позичальник підписав без жодного примусу зі сторони банку. При цьому, анкета-заява була підписана позичальником 31.05.2018 року, а кредитний договір укладено 07 червня 2018 року, тобто позивач мав достатньо часу для ознайомлення з умовами Комплексного договору. Таким чином, погодившись з умовами надання кредитних коштів, позичальником добровільно, без будь-якого примусу було підписано Комплексний договір, що зафіксовано у п. 2.3 Договору.

В судове засідання учасники процесу, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились, однак їхня неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 1.3.2 Комплексного договору №10/1160602, укладеного 07 червня 2018 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» з однієї сторони, ОСОБА_1 (позичальник/страхувальник), з другої та ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя», тому колегія суддів згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 складена та підписана Анкета-заява №02018-001 від 31 травня 2018 року на отримання готівкового кредиту «Свобода» (а.с.38).

07 червня 2018 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» з однієї сторони, ОСОБА_1 (позичальник/страхувальник), з другої та ПАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» укладено Комплексний договір №10/1160602 (а.с.7).

Відповідно до п. 1.1 Комплексного договору Банк надає Позичальнику кредит в сумі 146 440,00 грн. строком на 60 місяців з 07.06.2018 року до 06.06.2023 року (включно). Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток №1 до Договору, що є невід`ємною його частиною), як день повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту.

Згідно п. 1.2 Договору Кредит надається Позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на оплату страхового платежу за договором страхування життя згідно Договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя Позичальника, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті Банку.

Відповідно до п. 4 Розділу ІІІ «Договір страхування» між ПрАТ «СК «Уніка Життя» та ОСОБА_1 було укладено Договір страхування, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю Страхувальника.

За умовами Договору страхування страхова сума становить 140 000,00 грн., сума страхової премії складає 6 440,00 грн., яку відповідач перерахував на користь страхової компанії, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.41), дата початку страхування 07.06.2018 року 00 год. 00 хв. по 06.06.2023 року 24 год. 00 хв.

Згідно інформації, викладеної в Анкеті - заяві №02018-001 від 31 травня 2018 року на отримання готівкового кредиту «Свобода», ОСОБА_1 підтвердив, що він погоджується із тим, що підписуючи цю заяву на страхування, виступатиме одночасно страхувальником та застрахованою особою за договором страхування, який згоден укласти на підставі Правил добровільного життя ПрАТ «СК «Уніка Життя», а також ознайомлений та погоджується з усіма умовами Програми страхування №10 ПрАТ «СК «Уніка Життя».

Позивач ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитування, про що свідчить його підпис у Комплексному договорі №10/1160602 від 07.06.2018 року, зокрема, у п. 2.3 якого зазначено, що підписанням цього договору Позичальник підтвердив, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену Законом України «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно - правовими актами, що регулюють це питання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв жодних додаткових вимог щодо його умов.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності в частині визнання недійсним пункту 1.3.2 Комплексного договору №10/1160602, укладеного 07 червня 2018 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» з однієї сторони, ОСОБА_1 , з другої та ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя», і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів», який поширюється на спірні правовідносини, зважаючи на те, що згідно умов укладеного між сторонами 07 червня 2018 року договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно із ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 визначено, що положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Так, відповідно до п. 1.3.2 укладеного між сторонами Договору позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30% в місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 Договору.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсність інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Нормами цивільного законодавства передбачено, як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсними окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

Наведене узгоджується з роз`ясненнями, викладеними в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, в якій зазначено, що згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини, й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, при цьому нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме, за обслуговування кредитної заборгованості.

Враховуючи те, що передбачена умовами договору (пунктом 1.3.2) комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості здійснюється на користь банку, ця умова є несправедливою, а тому висновок суду першої інстанції про визнання недійсним пункту 1.3.2 Комплексного договору від 07 червня 2018 року №10/1160602 узгоджується з положеннями ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" та є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги АТ «Креді Агріколь Банк» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: