Провадження №2/592/904/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який підтримала в судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що їй - ОСОБА_1, на підставі Спадкового договору НАМ 163983, на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в даній квартирі, однак ніколи в ній не проживав, участі в оплаті комунальних платежів та утриманні спірного житлового приміщення не приймав, особистих речей відповідача за вищевказаною адресою немає, квартирою він не цікавиться. Наявність реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, порушує право власності позивача в частині користування та розпорядження квартирою, призводить до нарахування витрат за комунальні послуги та на утримання житла з розрахунку і на відповідача. Тому позивач просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою суду від 10.12.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_2, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, що, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила факт відсутності ОСОБА_2 за місцем реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_2, протягом тривалого проміжку часу, що становить більше одного року.

Свідок ОСОБА_4 в суді пояснила, що вона проживає по сусідству зі спірною квартирою в будинку АДРЕСА_2, та зазначила, що відповідач ОСОБА_2, який є братом попередньої власниці, за вказаною адресою ніколи не проживав та не проживає, речей його у квартирі немає.

Суд, заслухавши думку позивача, пояснення свідків та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Спадковим договором серії НАМ №163983 від 25.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с.6-8).

15.09.2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 22; прізвище дружини після реєстрації шлюбу «ОСОБА_5» (а.с.11).

Як вбачається зі Спадкового договору від 25.02.2015 року, відчужувачем майна є ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 27.08.2018 року (а.с.12). Прізвище відчужувача до реєстрації шлюбу від 03.12.1966 року - «ОСОБА_8», згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу.

Згідно Довідки про склад сім'ї, зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.10.2018 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований: брат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Як вбачається з Акту про непроживання та відсутність особистих речей від 26.10.2018 року, складеного комісією у складі: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований ОСОБА_2, який є братом попередньої власниці квартири і який за вказаною адресою не проживав та не проживає, особистих речей не виявлено, спальне місце та інші ознаки фактичного проживання в спірній квартирі відсутні (а.с.10).

Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Враховуючи викладене, беручи до уваги покази свідків, а також те, що позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні належними та допустимими доказами довела, що ОСОБА_2 більше року, без поважних причин, не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, однак залишається бути зареєстрованим за вказаною адресою, що порушує права володіння, користування і розпорядження належним позивачу майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання ОСОБА_2, на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2.

За таких обставин, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 76-83, 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ковпаківський районний суд м. Суми до Сумського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Фоменко