КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 755/17748/17 Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н. Є.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8210/2019 Доповідач - Гаращенко Д. Р.

06 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача Гаращенка Д. Р.

суддів Невідомої Т. О., Пікуль А. А.

При секретарі Гавриленко М. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

07 вересня 2018 року позивач у підготовчому засіданні подав заяву про зміну предмету позову.

Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 1 288 043, 88 грн., що складається із основної суми боргу за кредитом у розмірі 875 086, 46 грн., збитків у розмірі 277 747, 66 грн., штрафних санкцій у розмірі 82 193,89 грн., 3 % річних у розмірі 42 205, 45 грн., інфляційних втрат у розмірі 10 810,42 грн., та судові витрати.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 27 травня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 50009077, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 367 882,52 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 45 045,00 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставковою, за цільовим призначенням для придбання автомобіля марки «Wolkswagen Touareg». 30 травня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу № НОМЕР_1 , відповідно до якого відповідач передав під заставу автомобіль марки «Wolkswagen Touareg», 2013 року випуску.

Через неналежне виконання умов договору станом на 03 листопада 2017 року відповідач свої зобов`язання не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 1 288 043,88 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 30 квітня 2019 року направив апеляційну скаргу в якій посилався на його незаконність та необґрунтованість, оскільки на його думку воно ухвалено з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що як наслідок призвело до неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалення незаконного по суті рішення.

Просив рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 скасувати в частині задоволення позовних вимог та відмовити у задоволенні позову за недоведеністю.

Апелянт зазначив, що наявність заборгованості ґрунтується виключно на припущеннях ТОВ «Порше Мобіліті» і не підтверджується жодними доказами та розрахунками.

Надані рахунки-фактури на суму 20 868,47 та 20 180,01 не можуть бути прийняті як належні докази, оскільки не відповідають умовам договору - нараховані в них відсотки перевищують узгоджену в Кредитному договорі процентну ставку 9,9% та не відповідають Графіку погашення кредиту за яким розмір відсотків не може бути вищим платежів з повернення кредиту.

В основних умовах Кредитного договору встановлено курс для обчислення суми кредиту в розмірі 8.1670 грн./дол. США. Саме за таким курсом визначені розмір чергових платежів у наданих Позивачем рахунках фактурах за вересень 2015 (734,10 дол. США (28 рядок Графіку )*8,1670 грн./дол. США = 5 946,39 грн. (рахунок)) та за жовтень 2015 (728,10 дол. США (29 рядок Графіку )*8,1670 грн./дол. США = 5 995,39 грн. (рахунок)).

Позивач на підтвердження застосованого курсу посилається на свій власний сайт.

Апелянт вважає, що сайт позивача не може бути джерелом доказів, оскільки не відповідає критеріям належності, допустимості і достовірності.

Кредитним договором не передбачено застосування курсу ТОВ «Пороше Мобіліті».

Посилання позивача на власний сайт та зазначення того, що курс нібито встановлюється ПАТ «Креді Агріколь Банк» є сумнівним, з огляду на відсутність зазначеного курсу на сайті самого Банку.

Позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 19.12.2015р. по 03.11.2017 в розмірі 132 369,72 грн.

На думку апелянта таке нарахування є протиправним, оскільки останнім днем повернення кредиту є 18.12.2015р.

В свою чергу відповідно до правової позиції Верховного Суду Кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, тому вимоги про стягнення процентів після цієї дати задоволенню не підлягають.

Строк позовної давності за вимогою про сплату штрафу за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 73 576,50 грн. розпочав свій перебіг з 18.12.15р., а закінчився 18.12.16р.

Строк позовної давності по стягненню пені за несвоєчасну сплату щомісячних платежів розпочав перебіг 15.09.2015р. та 15.10.2015р.

Відповідачем було заявлено про застосування позовної давності до вимог про сплату неустойки.

Зобов`язання позичальника з повернення кредиту є зустрічним до зобов`язання кредитодавця надати кредит.

Судом першої інстанції не з`ясовано коли саме було надано кредит та в якому розмірі.

У випадку визначення зобов`язання в еквіваленті іноземної валюти суд повинен з`ясувати, чи не встановлено сторонами особливий порядок визначення зобов`язання в національній валюті. Судом залишено поза увагою доводи Відповідача щодо договірного порядку, а саме, що зобов`язання з Суми кредиту визначені не на момент його виконання, а на момент укладення Кредитного договору. Зокрема Позивач взяв на себе зобов`язання надати кредит не в сумі еквівалентній 45 045,00 дол. США, а в сумі 367 882,52 грн., що на момент укладання Кредитного договору за курсом 8, 167 грн./дол США становило зазначену в еквіваленті суму. В подальшому протягом дії кредитного договору Позивача в рахунках-фактурах суму в погашення Кредиту визначав саме за курсом визначеним у договорі. Валютні коливання впливали виключно на розмір відсотків.

Апелянт звертає увагу на те, що судом не досліджено та не надано тлумаченням умовам Кредитного договору, а саме що Сторони розуміють під сумою Кредиту визначену в національній чи іноземній валюті.

Судом не з`ясовано за яких умов Позивач має право сплачувати страхові платежі за відповідача.

Судом при оцінці розрахунку Позивача не з`ясовано та не перевірено розрахунки між сторонами окремо за зобов`язаннями (Кредитом та відсотками).

З огляду на те, що предметом позову виступала заборгованість за зобов`язаннями суд повинен був з`ясувати розрахунки протягом всього строку дії Кредитного договору, а не обмежуватись припущеннями позивача.

Судом не наведено докази на підтвердження надання позивачем кредиту. Датою надання кредиту є дата списання коштів у розмірі суми кредиту з рахунка Компанії.

Матеріали справи доказів на підтвердження цієї обставини не містять.

Судом не наведено докази на підтвердження розміру заборгованості за сумою кредиту в еквіваленті доларів США, якій мають підтверджувати всі розрахунки між сторонами протягом всього строку дії Кредитного договору.

Судом не наведено докази на підтвердження курсу долара США до гривні який використаний при розрахунку заборгованості за Сумою кредиту протягом всього строку дії Кредитного договору.

Визнаючи доведеною заборгованість за страховими платежами судом не враховано, що наявні в матеріалах справи платіжні доручення не підтверджують сплати за договором страхування укладеним Відповідачем.

Також не відповідає обставинам справи висновок суду про ненадання відзиву на позов у справі. Відзив по справі було подано суду.

Не відповідає обставинам справи висновок суду про неповідомлення Відповідачем про наявність поважних причин для неявки на судове засідання 27 лютого 2019 року. Відповідачем через канцелярію суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Не призначено підготовче засідання по справі та не встановлено строки для надання документів по суті справи.

Не розглянуто клопотання Відповідача про витребування доказів у справі та відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю його участі у судовому засіданні з поважних причин.

Обґрунтування рішення припущеннями позивача щодо надання кредиту, наявності заборгованості Відповідача за тілом кредиту в розмірі 701 668,26 грн.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, та просив її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 травня 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № 50009077, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 367 882,52 грн., що на дату укладення договору було еквівалентно 45 045,00 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставковою, за цільовим призначенням для придбання автомобіля марки «Wolkswagen Touareg» (а.с.15-23, 24-26, 27).

30 травня 2013 року між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу № 50009077, відповідно до якого відповідач передав під заставу автомобіль марки «Wolkswagen Touareg», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 28-31).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції погодився з наданим позивачем доказами, та зазначив, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування заявлених вимог, та задовольнив позов частково без врахування витрат на правову допомогу з підстав ненадання позивачем доказів оплати вартості послуг на правову допомогу та з підстав того, що позивач змінив строк виконання кредитного договору шляхом направлення вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому у позивача відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з матеріалами справи відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту, внаслідок чого станом на 03 листопада 2017 року утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 701 668,26 грн.

Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості та належного виконання ним умов кредитного договору відповідач суду першої інстанції не надав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 травня 2013 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_1 (а.с.211-220), було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту. До суду було надано копію договору та рахунки фактури та платіжні доручення про сплату страхових внесків на загальну суму 261 163,66 грн. за період з серпня 2015 року по жовтень 2017 року (ас. 32-33, 43-115, 221-226).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно п. 5.5 кредитного договору позичальник зобов`язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією.

Згідно п. 5.6 кредитного договору якщо позичальник в порушення вимог п. 5.5 цього кредитного договору не укладе договір страхування або якщо укладений договір страхування не буде чинним з будь-яких причин Компанія на власний вибір укладе такий договір страхування від власного імені або від імені Позичальника та здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії відповідно до умов, передбачених цими Загальними умовами кредитування.

Позичальник надає згоду і доручає Компанії укласти від імені і за рахунок позичальника договір страхування та здійснити від імені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії.

Позичальник компенсує компанії витрати, понесені останньою у зв`язку із виконанням даного доручення/укладанням договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів,в порядку, передбаченому п.п. 1.7.1-1.7.6 цього кредитного договору або в порядку, передбаченому п. 1.7.9 цього кредитного договору (у випадку неотримання позичальником додаткового кредиту від компанії». На вимогу компанії позичальник зобов`язується надати належним чином оформлену довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених умовами цього пункту.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» за період з серпня 2015 року по жовтень 2017 року сплачено страхові внески на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № РМ137102Га/13скв від 29 травня 2013 року, укладеного між Акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_1 , у загальному розмірі 261 747,66 грн., а тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача страхових виплат за період з серпня 2015 року по жовтень 2017 року у розмірі 261 747,66 грн.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 73 576,50 грн. та пені за невиконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 8 617,39 грн.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом перевірено розрахунок штрафу за кредитним договором та встановлено, що розрахунок зроблено з урахуванням умов договору: штраф становить у розмірі 73 576,50 грн.

Згідно п. 8.1 кредитного договору у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до Графіку погашення кредиту, Позичальник сплачує пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Сплата пені не звільняє Позичальника від сплати процентів за фактичний термін користування Кредитом та/або Додатковим кредитом.

Згідно п. 8.2 кредитного договору у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або Додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення Кредиту та/або Додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, передбаченої в статті 3.2.1, Позичальник сплачує Компанії штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від суми кредиту.

Колегія суддів перевіривши розрахунки вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 73 576,50 грн. та пені за невиконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 8 617,39 грн. повністю.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України по справі № 6-771цс15 від 27 січня 2016 року.

Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розрахунку позивачем інфляційні втрати нараховані на суми щомісячної заборгованості за період з 16 вересня та 16 жовтня 2015 року, оскільки, відповідно умов кредитування позивач щомісячно виставляв рахунки у гривні з обчисленням щомісячного платежу у еквіваленті до іноземної валюти - долару США на момент виставлення рахунку.

Суми щомісячної заборгованості, обчислені у гривні, не були своєчасно сплачені та знецінились внаслідок інфляційних процесів, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат.

Колегія суддів перевірила та погоджується з розрахунком суду першої інстанції щодо загального розміру інфляційних втрат в розмірі 39 620,23 грн.

Позивач апеляційної скарги не подавав.

Колегія суддів вважає, що апелянт належних доказів на спростування доводів суду першої інстанції не надав.

В апеляційній скарзі апелянт не наводить конкретних доводів з підтвердженням належних доказів та розрахунків щодо неправильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий Д. Р. Гаращенко

Судді Т. О. Невідома

А. А. Пікуль