ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8072/19 Справа № 212/4256/19 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач-:Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат`на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 16 липня 2019 року, яке ухвалено суддею Чорним І.Я у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 16 липня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної працівник внаслідок ушкодження її здоров`я.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з 28.01.2005 року по 09.09.2005 року працювала на посаді стрічковий прибиральник дільниці ДСФ ш."Октябрська" ВАТ "Кривбасзалізрудком", правонаступником якого є відповідач.

З 08.09.2005 року по 17.09.2006 року працювала на посаді грохотник дільниці ДСФ ш."Октябрська" ВАТ "Кривбасзалізрудком", з 21.09.2006 року по 19.02.2018 року працювала на посаді підземна стовбурова на проходці ш."Тернівська" ШУ ПАТ "Кривбасзалізрудком".

19.02.2018 року звільнена за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України.

Медичним висновком Науково-дослідного інституту промислової медицини від 09.01.2019 р. №14, їй встановлено професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група ОСОБА_2 Легенева недостатність першого-другого ступеня (ХОЗЛ).

Після встановлення професійного захворювання, на підприємстві відповідача було складено Акт від 19.02.2019 року «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання».

Відповідно до акту встановлено, що загальний стаж роботи позивача становить 19 років 5 місяців з яких в умовах впливу шкідливих факторів 11 років 5 місяців (пункт 12 Акту).

Працюючи стовбуровою на проходці ш.«Тернівська» з 21.09.2006 року по 19.02.2018 року, ОСОБА_1 виконувала роботи з підіймання та опускання людей, матеріалів і вантажів на стовбурах шахт, що будуються, керувала кулачковими пристроями штовхачами, хитними площадками, стопорами та іншими механізмами з навантаження та розвантаження баддів, прибирала розсипану гірничу масу, очищала обладнання, спостерігала за справним станом засобів підіймання, гальмівних і запобіжних пристроїв, засобів сигналізації. Внаслідок недосконалості робочого місця, мавши місце порушень систем вентиляції, підпадала під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони (пункт 16 Акту). Причинами виникнення професійного захворювання є концентрація пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони - від 2,6 до 5,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 (пункт 17 Акту).

Разом з цим, до Акту від 19.02.2019 року «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» є окрема думка членів комісії з розслідування, відповідно до якої, ОСОБА_1 на протязі всього часу роботи своєчасно забезпечувалась протипиловими респіраторами типу "Лепесток-40", ефективність очистки повітря від пилу яких становить 99,9%, тому на думку членів комісії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідальність за виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 лежить безпосередньо на ній самій.

Висновком МСЕК серія 12 ААА № 054521 від 09.04.2019 року позивачу первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з наступним переоглядом 01.03.2020 року.

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням, позивач просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 62 595 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «КЗРК» задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (50095 Дніпропетровська область м.Кривий Ріг вул.Симбірцева, 1а, ) на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду, в зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень, без утримання податку з доходів з фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (50095 Дніпропетровська область м. Кривий Ріг вул. Симбірцева, 1а, ) на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

У решті позовних вимог відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гузєв І.Г., не погоджуючись з ухваленим рішення, подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну судового рішення в частині збільшення грошового відшкодування стягнутого судом на користь позивача до заявлених у позові вимог.

Зокрема, скаржник зазначає, що стягнутий судом розмір моральної шкоди є недостатнім для відшкодування моральних страждань, які позивач відчуває через отримане професійне захворювання, наслідком, якого стала значна втрата професійної працездатності в ступені 15%, необхідності постійного лікування та проходження чисельних оглядів МСЕК, довго тривалості негативних змін в житті позивача.

Скаржник вважає, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не повністю врахував, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, її турбує хронічний кашель, тяжкість та біль під час дихання, порушення сну, що моральні страждання вона відчуває через неможливість повноцінно працювати та фінансово допомагати своїй сім`ї.

В апеляційній скарзі, відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, яке ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

Зокрема, скаржник вказує на те, що позивачем не надано доказів наявності вини та протиправної поведінки ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, вважає, що покладення судом першої інстанції обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди на відповідача без наявності вини суперечить нормам чинного законодавства України.

Відповідач наголошує на тому, що позивач, укладаючи трудовий договір була повідомлена та ознайомлена під розпис про її права та обов`язки, наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, про пільги та компенсацію за роботу в таких умовах, при цьому позивач свідомо приймала запропоновані їй умови праці з метою отримання певних пільг та з власної волі виконувала запропоновану їй роботу, тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, відповідач не вчиняв, у зв`язку із чим не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди з цієї підстави.

Також, скаржник вказує на недоведеність позивачем факту моральної шкоди та її розміру, зазначає, що втрата професійної працездатності не визнана сталою, тому відсутні підстави для задоволення позову. Не погоджується відповідач і з визначеним судом розміром моральної шкоди в сумі 40 000 грн. при втраті 15% професійної працездатності та вважає його неспівмірним до судової практики по даній категорії справ та вважає стягнення моральної шкоди втручанням держави у мирне володіння майном юридичної особи, оскільки з підприємства стягуються грошові кошти, які є його власністю, і таке стягнення є неправомірним.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не подані.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 28.01.2005 року по 09.09.2005 року працювала на посаді стрічковий прибиральник дільниці ДСФ ш."Октябрська" ВАТ "Кривбасзалізрудком", правонаступником якого є відповідач.

З 08.09.2005 року по 17.09.2006 року працювала на посаді грохотник дільниці ДСФ ш."Октябрська" ВАТ "Кривбасзалізрудком", з 21.09.2006 року по 19.02.2018 року працювала на посаді підземна стовбурова на проходці ш."Тернівська" ШУ ПАТ "Кривбасзалізрудком".

19.02.2018 року звільнена за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України.

Медичним висновком Науково-дослідного інституту промислової медицини від 09.01.2019 р. №14, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група ОСОБА_2 Легенева недостатність першого-другого ступеня (ХОЗЛ).

Відповідно до Акту «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» від 19.02.2019 року, встановлено, що загальний стаж роботи позивача становить 19 років 5 місяців з яких в умовах впливу шкідливих факторів 11 років 5 місяців (пункт 12 Акту).

Так, працюючи стовбуровою на проходці ш.«Тернівська» з 21.09.2006 року по 19.02.2018 року, ОСОБА_1 виконувала роботи з підіймання та опускання людей, матеріалів і вантажів на стовбурах шахт, що будуються, керувала кулачковими пристроями штовхачами, хитними площадками, стопорами та іншими механізмами з навантаження та розвантаження баддів, прибирала розсипану гірничу масу, очищала обладнання, спостерігала за справним станом засобів підіймання, гальмівних і запобіжних пристроїв, засобів сигналізації. Внаслідок недосконалості робочого місця, мавших місце порушень систем вентиляції, підпадала під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони (пункт 16 Акту). Причинами виникнення професійного захворювання є концентрація пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони - від 2,6 до 5,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 (пункт 17 Акту).

До Акту «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» від 19.02.2019 року додана окрема думка членів комісії з розслідування, відповідно до якої, ОСОБА_1 на протязі всього часу роботи своєчасно забезпечувалась протипиловими респіраторами типу "Лепесток-40", ефективність очистки повітря від пилу яких становить 99,9%, тому на думку членів комісії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідальність за виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 лежить безпосередньо на ній самій.

Висновком МСЕК серія 12 ААА № 054521 від 09.04.2019 року позивачу первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з наступним переоглядом 01.03.2020 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався нормами173, 237-1 КЗпП України, ст..ст.23, 1167 ЦК України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання нею трудових обов`язків, а отже наявні всі підстави, передбачені ст.237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а також погоджується із визначеним судом розміром стягнутої на користь позивача моральної та не може погодитись з доводами відповідача про відсутність підстав для задоволення позову і доводами представника позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди, з огляду на наступне.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно ст.173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Частиною першою ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Так, Актом «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» складеного ПАТ «Кривбасзалізрудком 14 лютого 2019 року та затвердженого Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області 19.02.2019 року, встановлено, що ОСОБА_1 , працюючи стовбуровою на проходці ш.«Тернівська» з 21.09.2006 року по 19.02.2018 року, ОСОБА_1 виконувала роботи з підіймання та опускання людей, матеріалів і вантажів на стовбурах шахт, що будуються, керувала кулачковими пристроями штовхачами, хитними площадками, стопорами та іншими механізмами з навантаження та розвантаження баддів, прибирала розсипану гірничу масу, очищала обладнання, спостерігала за справним станом засобів підіймання, гальмівних і запобіжних пристроїв, засобів сигналізації. Внаслідок недосконалості робочого місця, мавших місце порушень систем вентиляції, підпадала під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Причинами виникнення професійного захворювання є концентрація пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони - від 2,6 до 5,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 . Також цим Актом встановлено, що загальний стаж роботи позивача становить 19 років 5 місяців з яких в умовах впливу шкідливих факторів 13 років. (а.с.10-13).

Отже, роботодавець ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня шкідливих факторів виробничого середовища, а саме: підвищення параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, що є порушенням ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» та стали причиною виникнення у позивача професійного захворювання, що й є складом цивільно-правової відповідальності та спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів в межах граничних показників впливу шкідливих факторів.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

У п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 вказано, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Частиною третьою статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статей 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, роботу позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, продовж 13 років, відсоток втрати професійної працездатності в розмірі вперше 15%, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення.

Колегія суддів вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди 40000 грн. відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Відповідач має законодавчо закріплений обов`язок, як роботодавець забезпечити позивачці належні умови праці, тому наявність шкідливих умов виробничого середовища, що стали причиною виникнення професійного захворювання та втрати професійної працездатності, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із перенесеними позивачем стражданнями через втрату здоров`я під час виконання трудових обов`язків.

Отже, колегія суддів вважає, що, суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами, в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухваливши рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідачаПублічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат " залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складно 19 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: