КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві,заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

у с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною скаргою, у якій просила зобов`язати державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві виконати вимоги ч. 12 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» негайно. Зазначалае, що в провадженні Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/ 3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 21.11.2007 року і до повноліття дитини. Дане рішення боржником не виконується, у зв`язку з чим у нього утворився борг по сплаті аліментів у розмірі 238 624,60 грн..У липні та серпні 2018 року вона зверталась із заявами до державного виконавця Дарнирцького РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві про виконання вимог ч. 12 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». На жодну заяву так і не було відреаговано виконавчою службою, у чому вона вбачає ознаки бездіяльності.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про зобов`язання державного виконання Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м.Києві Слюсар А.В.,оскільки матеріали виконавчого провадження перебувають станом на 06.09.2019 у останньої на виконанні, виконати вимоги ч.12 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження з урахуванням ст. 31-1 КУпАП. Указує, що за 12 років з моменту судового рішення про стягнення аліментів з боржника на її користь на утримання дитини, жодних відрахувань та добровільної сплати не здійснювалося, чим підтверджується бездіяльність державних виконавців. В матеріалах виконавчого провадження відсутні підтвердження виклику боржника саме для складання адміністративного протоколу. Вона вважає, що державні виконавці здійснюють лише відписки та формальні дії, оскільки жодного примусового стягнення аліментів з боржника не вжито, також не було вжито заходи, які передбачені ЦПК, не описано майно, яким користується боржник для подальшого його стягнення на погашення заборгованості по аліментам, адміністративних протоколів не складено, подання щодо відкриття кримінального провадження за ч.1 ст.164, ч.1 ст.382 КК України не подано до відділу Дарницького УП ГУНП у м.Києві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Дарницького районного ВДВС м.Києва ГТУЮБ м.Києві, Вергелес Л.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції установлено, що 27 червня 2018 року державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС Шереметом О.В. було здійснено передачу виконавчого провадження № 44042052 до Дарницького РВ ДВС м. Київ.

10 жовтня 2018 року головним державним виконавцем Фещук О.А. здійснено виклик боржника на прийом до виконавця.

З дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання від 31.07.2018 року за період з 21.11.2007 року по 31.07.2018 року утворилася заборгованість в сумі 238 624,60 грн, що перевищує суму відповідних платежів за 3 роки.

Головним державним виконавцем 27.09.2018 року винесена постанова про накладення штрафу на боржника у розмірі 50 % від суми заборгованості. Копії постанови направлено боржнику для виконання, стягувачу для відома.

Станом на дату подання скарги боржником рішення суду не виконано.

Державним виконавцем направлено запити до ДФС, ПФУ, ДПСУ, ДМС, ВАДР ГУ ДМС, Держгеокадастру, Державної міграційної служби, Держпраці, Київського міського бюро технічної інвентаризації, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, ДПІ в Дарницькому районі, Державного агентства рибного господарства, Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу ДРАЦС РС ГУТЮ у м. Києві.

12 грудня 2018 року головним державним виконавцем здійснено виклик боржника для складання адміністративного протоколу.

18 грудня 2018 року державним виконавцем, керуючись ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», розділом IV Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України від 30.01.2018 № 256/5/65, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.02.2018 за № 133/31585 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження до відома.

18 грудня 2018 року державним виконавцем, керуючись ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 14 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження до відома.

18 грудня 2018 року державним виконавцем, керуючись ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», розділом VII Порядку взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України від 30.01.2018 № 64/261/5 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, копії якої направлені сторонам до відома.

18 грудня 2018 року державним виконавцем, керуючись ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», розділом VIII Порядку взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України від 30.01.2018 № 64/261/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2018 за № 140/31592 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження до відома.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції вбачав правильним та необхідним у задоволенні скарги стягувача ОСОБА_1 відмовити, оскільки державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках вимог Закону України «Про виконавче провадження» ним було здійснено всі виконавчі дії для повного, своєчасного та ефективного виконання рішення суду.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи вимогам ЗУ «Про виконавче провадження».

Статтею 447 ЦПК України, визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» .

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства виходячи з наступного:

1) мета цивільного судочинства, закріплена у ст. 2 ЦПК України (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання;

2) провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію.

Функція контролю за виконанням судових рішень законодавцем покладена на суд (розділом VІ ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 грудня 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно до повноліття дитини.

Виконавчий лист № 2-6262 від 19.12.2007 року, виданий на підставі вказаного судового рішення перебував на виконанні Святошинського районного ВДВС м.Києва ГТУЮБ м. Києві та Шевченківського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ м.Києві.

За весь час перебування виконавчого листа на примусовому виконанні жодної виплати боржником в якості аліментів сплачено не було.

Постановою від 27.06.2018 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного ВДВС м.Києва ГТУЮБ м.Києві Шереметом О.В. було передано виконавче провадження по виконавчому листу № 2-6262 від 19.12.2007 року до Дарницького ВДВС м.Києва ГТУЮБ м.Києві.

Постановою головного державного виконавця Дарницького ВДВС м.Києва ГТУЮБ м.Києві Фещук О.А. від 13.07.2018 року було прийнято до примусового виконання вказаний виконавчий лист.

На цей час заборгованість ОСОБА_2 по аліментам за період з 21.11.2007 року по 01.06.2018 року складає 229767,27 грн.

Статтею 183-1 КУпАП передбачено відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Згідно з п.12. ст. 71 ЗУ « Про виконавче провадження» у разі наявності в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, державний виконавець складає протокол про адміністративне правопорушення та надсилає його для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби.

07.07.2018 року стягувач ОСОБА_1 звернулася з заявою до керівника Дарницького ВДВС м.Києва ГТУЮ м. Києві, у якій просила вийти за місцем реєстрації боржника та описати його майно для послідуючої його реалізації в рахунок погашення заборгованості по аліментам та виконати вимоги ст. 183-1 КУпАП з урахуванням ст. 31-1 КУпАП негайного складання протоколів та направлення їх до суду.

17.08.2018 року була подана стягувачем повторна заява з аналогічними вимогами.

Указані заяви не були належним чином розглянуті та не надані відповіді на них у передбаченому законом порядку, про що свідчать матеріали копії виконавчого провадження.

З копії виконавчого провадження наданого на вимогу суду першої інстанції вбачається, що державним виконавцем Дарницького районного ВДВС м.Києва ГТУЮ м.Києві Фещук О.А. 31.07.2018 року було надіслано виклик ОСОБА_2 до державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому у виклику роз`яснено про відповідальність за невиконання вимог виконавця відповідно до Закону, а також про можливість складання актів про порушення вимог закону про виконавче провадження.

Даний виклик не було отримано боржником за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з неправильним зазначенням адреси одержувача, оскільки на цей час він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але за цією адресою виклик не був направлений.

У той же день за підписом головного державного виконавця Фещук О.А. як боржнику, так і стягувачу направлено розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментам,про те підтвердження щодо направлення цих листів вказаним адресатам відсутні.

17.08.2018 року стягувач ОСОБА_1 вкотре подала заяву керівнику Дарницького районного ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві , у якій знову ставила питання про опис майна боржника для подальшої його реалізації в рахунок погашення заборгованості по аліментам та складання протоколу про притягнення боржника до адміністративної відповідальності за ст..183-1 КУпАП та негайного його направлення до суду.

Головним державним виконавцем Дарницького районного ВДВС м.Києва ГТУЮБ м.Києві Фещук О.А. постановою від 27.09.2018 року було накладено штраф на боржника ОСОБА_2 у розмірі 50 % від суми заборгованості по аліментам 238624,60 грн., що складає 119312,30 грн..

Проте відсутні будь-які підтвердження щодо направлення державним виконавцем вказаної постанови на виконання, незважаючи на заяви стягувача ОСОБА_1 про прийняття постанови до виконання від 07.11.2018 року.

05.12.2018 року стягувач заявила клопотання про направлення на виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28.02.2014 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , копія якого знаходиться у виконавчому провадженні.

Даних про розгляд вказаного клопотання у виконавчому провадженні відсутні.

У матеріалах виконавчого провадження наявний виклик державного виконавця боржника від 12.12.2018 року, у якому зазначена адреса: АДРЕСА_2 , але підтвердження безпосереднього направлення вказаного виклику за вказаною адресою відсутні.

18.12.2018 року державним виконавцем винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві на полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України,про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською пневматичною та охолощеною зброєю.

Проте виконавче провадження не містить будь-яких даних про направлення вказаних постанов на виконання у визначені законом строки до відповідних органів.

Як вбачається з матеріалів справи копія скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, яка є предметом розгляду в даній справі, була надіслана судом до Дарницького районного ВДВС та отримана останнім 05.11 2018 року.

Саме після отримання вказаної скарги державним виконавцем, починаючи з 12.12.2018 року матеріали виконавчого провадження містять : виклик боржника до державного виконавця від 12.12.2018 року, вказані постанови від 18.12.2018 року про його обмеження у численних правах, постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06.03.2019 року та надісланий до суду апеляційної інстанції протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 , передбачене ч.1 ст.183-1 КУпАП, який вже складений державним виконавцем Слюсар А.В..

Разом з тим вказані матеріали виконавчого провадження не містять даних про направлення перелічених вище постанов та протоколу державних виконавців до відповідних державних органів для їх безпосереднього виконання.

Аналізуючи встановлені обставини,колегія суддів вважає, що факт невиконання рішення Оболонського районного суду м.Києва від 07.12.2007 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , тобто майже на протязі 12 років є наслідком бездіяльності державних виконавців, яким суд першої інстанції надавав оцінку в своїх ухвалах ( а.с. 174-177 том 1).

З огляду на викладене колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції в даній справі, приходить до висновку про незаконність вказаної ухвали, оскільки обставини справи свідчать про прояв бездіяльності і державними виконавцями Дарницького районного Фещук О.А. та Слюсар А.В. після отриманні виконавчого провадження на виконання 13.07.2018 року та невиконання ними обов`язків, покладених на них ЗУ «Про виконавче провадження».

Колегія суддів вважає за необхідне ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року скасувати та скаргу ОСОБА_1 задовольнити, визнавши бездіяльність державних виконавців щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-6262 від 19.12.2007 року, виданого Оболонським районним судом міста Києва.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державних виконавців Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Фещук О.А. та Слюсар А.В. щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-6262 від 19.12.2007 року, виданого Оболонським районним судом міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук