Дата документу 05.06.2019 Справа № 316/191/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/191/16 Головуючий у 1-й інстанції: Капустинський М.В.
Провадження №22-ц/807/283/19 Суддя-доповідач: Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: Національний банк України, Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CM-SME206/327/2008 від 09.07.2008р.

В позові зазначало, що 09.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CM-SME206/327/2008, відповідно до якого передбачено надання банком позичальнику на споживчі цілі кредиту траншами в загальному розмірі 174 000,00 доларів США, на строк 180 місяців з датою остаточного повернення кредиту не пізніше 08.07.2023 року. Для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка: фіксований відсоток + FIDR. Фіксований відсоток: 6% річних. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором.

Зазначений Договір підписаний сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб (договір приєднання).

09 липня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по Кредитному договору було укладено договори поруки між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 , та між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

В порушення умов договору, відповідачем належні до сплати суми кредиту не погашено.

Станом на 17 грудня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 по тілу кредиту за кредитним договором складає 143 880,86 доларів США.

Станом на 17 грудня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 по нарахованим та не сплаченим відсоткам складає 24 146,72 доларів США.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за Кредитним договором по тілу кредиту в сумі 143 880,86 доларів США, та по нарахованим та не сплаченим відсотка в сумі 24 146,72 доларів США. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором по тілу кредиту в сумі 143 880,86 доларів США, та по нарахованим та не сплаченим відсотка в сумі 24 146,72 доларів США. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку судовий збір в розмірі 66 203,20 грн. стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь АТ «ОТП Банк» судовий збір в розмірі 66 203,20 грн.

У жовтні .2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», треті особи: Національний Банк України, Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики, про визнання недійсним кредитного договору №CME-SME206/327/2008 від 09.07.2008 р.

Просила суд визнати недійсним Договір № CME-SME206/327/2008 від 09.07.2008р.

Ухвалою суду від 17.10.2016 року позовні заяви об`єднано в одне провадження.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 травня 2018 року в задоволенні вимог первісної позовної заяви Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом №CME-SME206/327/2008 від 09.07.2008 р. відмовлено у повному обсязі.

Позовні вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: Національний Банк України, Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики, про визнання недійсним кредитного договору №CME-SME206/327/2008 від 09.07.2008 р. - задоволено частково.

Визнано недійсним кредитний договір №CME-SME206/327/2008 від 09.07.2008 р. укладений між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) судові витрати за проведення експертизи у розмірі 17856 (сімнадцяти тисяч восьмиста п`ятдесяти шести) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти вимог зустрічної позовної заяви відмовити.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, АТ «ОТП БАНК» подало апеляційну скаргу, в якому просило суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» задовольнити повністю, а у задоволені зустрічної позовної заяви відмовити у повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скаргу обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що позивачем не надано достатніх беззаперечних доказів щодо розміру заборгованості відповідача за Кредитним договором та посилався на висновки експерта за результатами судово-економічної експертизи.

ОСОБА_1 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх беззаперечних доказів щодо розміру заборгованості відповідача за Кредитним договором. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірний кредитний договір був укладений з використанням Банком нечесної підприємницької практики, а тому наявні підстави для визнання його недійсним у цілому.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 09 липня 2008р. між ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №CM-SME206/327/2008. Остаточний строк повернення кредитних коштів - 08.07.2023р. (Том 1, а.с. 8-12).

Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 174 000,00 доларів США, який ОСОБА_1 зобов`язалася прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором.

Згідно з п. 1.5.1. з підпунктами частини 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється ОСОБА_1 щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку Платежів (додаток №1 до Кредитного договору).

Згідно з додатковими договорами графік платежів змінювався (Том 1, а.с. 13-16).

В порушення зазначених вище умов Кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України ОСОБА_1 належні до сплати суми кредиту не погасила.

Станом на 17 грудня 2015р. заборгованість ОСОБА_1 по тілу кредиту за Кредитним договором складає 143 880,86 доларів США., по не сплаченим відсоткам за Кредитним договором складає 24 146,72 доларів США.

Згідно пункту 1.9. Кредитного договору, у разі порушення ОСОБА_5 своїх зобов`язань за Кредитним договором Банк має право достроково стягнути заборгованість по Кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов`язань за Кредитним договором (Том 1, а.с. 10зв.).

09 липня 2008р. в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по Кредитному договору було укладено Договір поруки №SR-SME206/327/2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3

09 квітня 2013р. в забезпечення виконання зобов`язань Відповідача 1 по Кредитному договору було укладено Договір поруки №SR-SME206/327/2008/l між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

Положеннями п. 1.1 ст. 1 Договорів поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 її зобов`язань перед Банком за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань.

Пунктами 1.2 ст. 1 Договорів поруки передбачено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідають як солідарні боржники, що означає, що Банк може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до ОСОБА_1 так і до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чи до обох одночасно.

Відповідно до п. 3.1 та п. 3.2 ст.3 Договорів поруки у випадку невиконання ОСОБА_1 боргових зобов`язань перед Банком за кредитним договором Банк має право звернутись до Поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогою про виконання Боргових зобов`язань в повному обсязі чи в частині. Поручитель ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) приймають на себе зобов`язання, у випадку невиконання ОСОБА_1 боргових зобов`язань перед Банком за Кредитним договором, здійснити виконання Боргових зобов`язань в обсязі, заявленому Банком, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Кредитора (Позивача).

Згідно п. 1 ст. 553, п. 1 та п.2 ст. 554 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, своєю неправомірною бездіяльністю Відповідач 1 та Відповідачів 2,3 порушили прийняті ними на себе зобов`язання, встановлені в Кредитному договорі та Договорі поруки.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано достатніх беззаперечних доказів щодо розміру заборгованості відповідача за Кредитним договором та послався на висновки експерта за результатами судово-економічної експертизи.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком з огляду на те, що при зверненні до суду з позовною заявою Банком були надані письмові докази, відносно виникнення та розміру заборгованості ОСОБА_1 перед Банком за Кредитним договором, а саме: Кредитний договір зі всіма додатками до нього (Том 1, а.с. 8-31), договір поруки зі всіма додатками до нього (том 1, а.с. 32-38), розрахунок заборгованості з відображенням щомісячних нарахувань за тілом та відсотками за Кредитним договором станом на 17.12.2015р., з урахуванням усіх платежів Позичальника за Кредитним договором, складеного та підписаного уповноваженими особами Банку(том 2, а.с. 22-23), копію кредитної заявки на видачу кредитних коштів ОСОБА_1 від 09.07.2008р. (том 2, а.с. 24), копію валютного меморіального ордеру від 09.07.2008р. про видачу кредитних коштів ОСОБА_1 (Том 2 , а.с. 25).

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст. 67 КПК чи ст. 62 ЦПК висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Положеннями статті 110 ЦПК України передбачено, що Висновок експерт для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що наявний в матеріалах справи висновок експерта не є беззаперечним фактом, а є одним із доказів, який повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі за правилами, встановленими ст.89 цього кодексу.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, які підтверджують отримання кредитних коштів ОСОБА_1 (дублікати меморіальних валютних ордерів, кредитні заявки тощо), наявність заборгованості перед Кредитором (додаткові договори до Кредитного договору); розрахунок заборгованості. Експерт у своїх висновках не робить однозначних висновків щодо відсутності або наявності заборгованості за Кредитним договором Позичальника перед Банком.

Суд першої інстанції як на підставу для відмови в задоволенні позову посилається на висновок експерта та зазначає, що перед експертом були поставлені питання, на жодний з яких надати відповідь не надається за можливе. Тобто, експертом не було надано однозначної відповіді чи існує заборгованість або ні.

Колегія судді не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Банком не надано доказів про надання кредиту ОСОБА_1 Так, в матеріалах справи наявна належним чином завірена копія валютного меморіального ордеру від 09.07.2008 року про надання кредиту згідно договору № CM-SME206/327/2008 в розмірі 174 000,00 дол.США (Том 2, а.с. 25), що в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

Також є хибним твердження суду першої інстанції про те, що подана роздруківка розрахунку не відповідає вимогам Закону щодо її оформлення, оскільки даний розрахунок відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів", затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17.04.2003р.

Також судом не надано належної оцінки та не взято до уваги щодо існуючих сум заборгованості. Так, відповідно до умов кредитного договору Відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі 174 000,00 дол.США. Відповідно до розрахунку заборгованості залишок за тілом кредиту складає 143 880,86 дол.США, тобто було сплачено ЗО 119,14 дол.США по тілу кредиту. Окрім цього Відповідачем було сплачено проценти за користування кредитними коштами в розмірі 130 181,12 дол.США. Загальна сума, яка була сплачена за кредитним договором, дорівнює 160 300,26 дол.США. Тобто судом не з`ясовано, що це за суми, хто їх сплачував, а навпаки прийшов до висновку, що матеріали справи не містять жодного доказу існування заборгованості.

Існування заборгованості за кредитним договором підтверджується меморіальними ордерами про погашення заборгованості по кредиту згідно договору № CM-SME206/327/2008 від 09.07.2008 року (Том 2, а.с. 170-203). Зазначені меморіальні ордери свідчать про те, що ОСОБА_1 визнає наявність заборгованості за спірним кредитним договором та здійснювала погашення кредиту згідно спірного кредитного договору.

Крім того, суд першої інстанції дійшов хибного висновку висновків щодо визнання недійсним кредитного договору.

Встановлено, що 09.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір CM-SME206/327/2008.

Кредитний договір ОСОБА_1 уклала після заповнення анкети, та відповідно ознайомлення з істотними умовами кредитного договору, порядку його сплати та загальної його суми.

В кредитному договорі вказані: дата укладення договору, сума кредитних коштів (видача яких підтверджується кредитною заявкою та валютним меморіальним ордером), відсоткова ставка, порядок та остаточна дата повернення кредитних коштів. До того ж з ОСОБА_1 укладались додаткові угоди до Кредитного договору та підписувались графіки повернення кредиту.

Кредитним договором визначені усі умови, передбачені частиною четвертою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сума кредиту; дата видачі кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. У кредитному договорі вказано значення процентної ставки та порядок її обчислення, правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом.

Колегією суддів встановлено, що вказаний кредитний договір, є укладеними, про що свідчать підписи кожної із сторін і є обов`язковим до виконання сторонами відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-845цс15).

ОСОБА_1 було надано інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту. реальної процентної ставки, графіку погашення кредиту та умов кредитування в іноземній валюті, на підтвердження чого свідчать спірний договір, додаткові угоди до нього та додатки до них.

Зовнішнє волевиявлення відповідало їх внутрішній волі, умови договору є їм зрозумілими, що підтверджується змістом договорів, відповідно до яких, ці договори сторонами прочитані, відповідають їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами сторін.

Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст.1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст.218, ч. 2 ст.1055 ЦК України).

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст.638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачені. В договорі передбачені усі істотні умови договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; забезпечення зобов`язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, і у відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним. Договір укладений в належній письмовій формі та підписаний особисто сторонами.

Позивач до підписання договору, мав можливість ознайомитися з їх умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договорів, проте договори були підписані, та кредитний договір виконувався сторонами, у тому числі і позивачем. Позивач не звертався до відповідача із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору.

При оформлені кредитного договору, позивач був ознайомлений з цими умовами, про що свідчить його підпис у анкетах заявках.

ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона після підписання договору оспорювала або намагалася змінити умови договору, розірвати відразу після його укладення, навпаки ОСОБА_1 сплачувала кошти на умовах договору, що свідчить про прийнятність для неї умов спірних пунктів кредитного договору на момент укладення.

На момент вчинення правочину, тобто укладення кредитного договору, волевиявлення ОСОБА_1 було вільним і відповідало її внутрішній волі, укладений кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були ним обумовлені, тобто Банк надав, а ОСОБА_1 прийняла кредит і зобов`язалася повернути його Банку у встановлені кредитним договором розмірі і строки.

Позивачем не наведено належних та допустимих доказів того, що кредитний договір суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». ,

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 уклала кредитний договір на власний розсуд, цілком погодившись з його істотними умовами - відсотковою ставкою, порядком його погашення, його сукупною ціною, а також отримала вказану інформацію ще до укладення кредитного договору.

Згідно ст. 4 ЦПК України, заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу.

05.03.2009р., 10.08.2009р., 09.04.2013р., 07.03.2014р., 04.08.2014р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткові договори до кредитного договору № CM-SME206/327/2008. Підписання цих договорів не оспорюється ОСОБА_1

Згідно статей 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом цієї норми закону ніхто не може бути примушений до укладення договору, що не відповідає його волі.

Згідно з ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вказані положення узгоджуються із нормами ч. 1 ст.203, ч. 1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підписуючи кредитний договір, ОСОБА_1 була ознайомлена з його умовами та наслідками, погоджувалась з ними, зокрема, з умовами надання кредитних ресурсів в іноземній валюті.

ОСОБА_1 не доведено, що зміст кредитного договору суперечить ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», не доведено наявності підстав, передбачених ст. ст.11,18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст.203,215,230 ЦК У країни для визнання кредитного договору недійсним (ст.ст.10,60 ЦПК України), а відтак відсутні підстави для визнання такої умови недійсною з підстав, передбачених ч. 1 ст.203 ЦК України.

З огляду на те, що сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови договору, а на час укладання кредитного договору ОСОБА_1 була ознайомлена з інформацією про умови кредитування відповідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для визнання умов договору несправедливими.

Крім того, обставина звернення до суду через 8 років після підписання договору та укладення додаткових угод до нього свідчить на користь того, що ОСОБА_1 знала про свої обов`язки і погоджувалась з ними і почала вважати їх недобросовісними після утворення заборгованості перед Банком та звернення Банком до суду із позовом про стягнення заборгованості.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що кредитний договір укладений між сторонами не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину були вільним і відповідали його внутрішній волі; правочини вчинялися у формі, встановленій законом; оспорювані пункти договору узгоджувалися сторонами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що Кредитний договір укладений відповідно до положень чинного законодавства та з дотриманням вимог ст. ст. 203,205,207,208, ч. 2 ст. 524 і ст. 533 ЦК України, а позовні вимоги щодо недійсності Кредитного договору - є безпідставними та необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, зокрема не встановив дійсні обставини по справі не сприяв всебічному розгляду справи і як наслідок ухвалив судове рішення, яке не ґрунтується на доказах, а тому є всі підстави для скасування рішення суду першої з ухваленням нового судового рішення, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, місцевий суд не дотримався вимог матеріального та процесуального права, не з`ясував обставини, які мають значення для справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення і рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Задовольняючи апеляційну скаргу та скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат у справі. При зверненні до суду з позовною заявою ПАТ «ОТП Банк» було сплачено судовий збір у розмірі 66 203,20 грн. (Том 1, а.с. 1). При зверненні до суду з апеляційною скаргою ПАТ «ОТП Банк» сплачено судовий збір у розмірі 100 214 грн. (Том 2, а.с. 227,228), які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «ОТП Банк».

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 травня 2018 рокуу цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №CM-SME206/327/2008 від 09.07.2008р. по тілу кредиту в сумі 143 880,86 доларів США та по нарахованим відсоткам в сумі 24 146,72 доларів США, а всього 168 027,50 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» понесені судові витрати у розмірі 166 417,48 грн., а саме у рівних частках з кожного по 55 472,50 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: Національний банк України, Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 червня 2019 року.

Головуючий

Судді