ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8165/19 Справа № 199/6072/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна (далі ТОВ ОТП Факторинг Україна) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 11 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством ОТП Банк, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство ОТП Банк (далі ПАТ ОТП Банк), та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ML-301/253/2008, за умовами якого ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 45.000 доларів США на строк до 13 червня 2022 року, 08 липня 2009 року з ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №1 до кредитного договору, за яким було встановлено новий графік погашення заборгованості.

Зазначали, що 11 червня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №SR-301/253/2008/1, за яким останній прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 всіх боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором.

Вказували, що 27 червня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ними укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким вони прийняли право вимоги за кредитним договором №ML-301/253/2008 від 11 червня 2008 року, а також за договором поруки №SR-301/253/2008/1 від 11 червня 2008 року.

Посилаючись на те, що банк належним чином виконав свої зобов`язання та надав ОСОБА_1 обумовлену кредитним договором суму грошових коштів, а остання умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 16 липня 2014 року допустила заборгованість у загальному розмірі 44.860 доларів США 77 центів, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42.808 доларів США 09 центів та заборгованості по відсоткам у розмірі 2.052 долари США 68 центів, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 44.860 доларів США 77 центів, що еквівалентно 524.702 грн.69 коп. та судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року позов задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ ОТП Факторинг Україна відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не перевірив розрахунок заборгованості, у справі відсутній додаток до договору купівлі-продажу кредитного портфелю.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №ML-301/253/2008 від 11 червня 2008 року у розмірі 44.860 доларів США 77 центів, що відповідно до курсу НБУ складає 524.702 грн.69 коп., скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року в частині стягнення судового збору скасовано і ухвалено в цій частині нове. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 3.654 грн. В решті рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

25 листопада 2019 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її хворобою та неможливістю прибути у судове засідання на 09 годин 00 хвилин 26 листопада 2019 року.

Колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання, оскільки до нього не додано жодних доказів неможливості прибути у судове засідання, в той час коли, відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п.1 ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Зважаючи на тривалість даного судового провадження, колегія суддів вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності належним чином сповіщених учасників справи (т.2 а.с.120,213,124).

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, з врахуванням висновків Верховного суду, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Суд апеляційної інстанції необмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 стаття 367 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду у повній мірі не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 11 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ML-301/253/2008, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 45.000 доларів США на термін до 13 червня 2022 року та взяла на себе зобов`язання повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому цим договором (т.1 а.с.4-8).

11 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №SR-301/253/2008/1, за яким останній прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 всіх боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором (т.1 а.с.18-19).

08 липня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, за яким їй встановлено новий графік погашення заборгованості (т.1 а.с.12-13).

27 червня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким останнє прийняло право вимоги за кредитним договором №ML-301/253/2008 від 11 червня 2008 року, а також за договором поруки №SR-301/253/2008/1 від 11 червня 2008 року (т.1 а.с.31-39).

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 16 липня 2014 року за позичальником рахується заборгованість у розмірі 44.860 доларів США 77 центів, яка складається із: 42.808 доларів США 09 центів тіло кредиту; 2.052 долари США 68 центів відсотки за кредитом (т.1 а.с.55).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі свої зобов`язання належним чином не виконували, тому заборгованість підлягає примусовому стягненню у повному обсязі з відповідачів солідарно.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в повній мірі, у зв`язку з наступним.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Пунктом 4.2 договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі (т.1 а.с.18).

Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку - припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251,252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника (пункт 4.2) не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов`язання" це не зміст кредитного договору, а реально існуючи правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

З умов спірного кредитного договору вбачається, що боржник (а відтак і поручитель) узяли на себе зобов`язання повертати суму кредиту рівними частинами щомісяця з нарахуванням процентів на залишок заборгованості за кредитом.

Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

За умовами договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.

У разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_1 , а відтак і поручитель ОСОБА_2 , взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами в термін не пізніше 13 червня 2022 року (п.2. кредитного договору), сплачуючи її частинами (шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором).

Отже, поряд з установленим строком дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12 (провадження №14-145цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Як вбачається з п.4 кредитного договору та п.1.5.1 частини №2 кредитного договору позичальник зобов`язався повертати кредит та сплачувати банку проценти шляхом ануїтетних платежів у розмірі та у строки, визначені у Графіку платежів.

День сплати ануїтетного платежу, після укладання 08 липня 2009 року додаткового договору №1 до кредитного договору №ML-301/253/2008 від 11 червня 2008 року, та його розмір чітко визначені у Графіку платежів до кредитного договору, так в суму платежу за розрахунковий період включається погашення основної суми кредиту, погашення процентів за користування кредитом та сплата раз на рік, платежів за послуги з страхування (т.1 а.с.15-18).

Так, чергові платежі боржник ОСОБА_1 повинна була здійснювати кожного місяця, тобто з часу несплати кожного з платежів, відповідно до ст.261 ЦК України, починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою ст.559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя зобов`язань за кредитом.

З розрахунку заборгованості, який було витребувано від позивача ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року (т.2 а.с.118-119) та надано 11 жовтня 2019 року (т.2 а.с.125-128), вбачається, що з червня 2008 року здійснювались платежі за кредитним договором, останній платіж по кредитному договору було здійснено 28 вересня 2012 року.

Наступне погашення кредиту за жовтень 2012 року, за умовами кредитного договору, мало б відбутися 08 жовтня 2012 року, потім 08 листопада 2012 року і так далі, згідно з графіком (т.1 а.с.15)

Ураховуючи те, що погашення кредиту за жовтень 2012 року не відбулося, тому з 09 жовтня 2012 року починає відраховуватися шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя за кожним щомісячним ануїтетним платежем.

Позивачем надано деталізований розрахунок заборгованості з врахуванням позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи з позовом ТОВ ОТП Факторинг Україна звернулось 27 липня 2014 року, розрахунок заборгованості за тілом кредиту надано по 08 травня 2012 року та за відсотками по 28 вересня 2012 року, дата виникнення заборгованості зазначена позивачами станом на 16 липня 2014 року.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за відсотками у розмірі 2.052 долари США 65 центів складається саме з заборгованості за щомісячними платежами.

З урахуванням дати останнього платежу 28 вересня 2012 року, та дати звернення до суду з даним позовом 23 липня 2014 року, порука ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості за відсотками вважається припиненою. В той час порука не може вважатися припиненою в частині вимог про дострокове стягнення кредитних коштів.

Отже, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна слід стягнути заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №ML-301/253/2008 від 11 червня 2008 року станом на 16 липня 2014 року у розмірі 42.808 доларів США 09 центів. Також з позичальника ОСОБА_1 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна слід стягнути заборгованість за відсотками за кредитним договором №ML-301/253/2008 від 11 червня 2008 року станом на 16 липня 2014 року у розмірі 2.052 долари США 65 центів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що згідно її розрахунку заборгованість за тілом кредиту складає не 44.860 доларів США 77 центів, а 23.677 доларів США 77 центів, не можуть слугувати підставою для відмові у задоволенні позову, оскільки платежі нею здійснювалися не за чітко встановленим графіком та не у встановленому графіком розмірі, суми сплачені нею спочатку зараховувались на погашення відсотків за наданим кредитом, а не самого тіла кредиту.

Посилання апеляційної скарги, на те, що позивачем не надано документів на підтвердження того, що вони набули право вимоги за спірним кредитним договором, спростовуються матеріалами справи.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду даної справи, пропорційно до заявлених та задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна підлягають стягненню судові витрати у розмірі по 1.827 грн. з кожного. Судові витрати ОСОБА_1 , понесені нею у зв`язку з подачею апеляційної скарги, не відшкодовуються, оскільки сума заборгованість, яка підлягає до стягнення з неї, як з боржника, даним рішенням не зменшена.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) солідарно на користь товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна () заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором №ML-301/253/2008 від 11 червня 2008 року станом на 16 липня 2014 року у розмірі 42.808 доларів США 09 центів.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна () заборгованість за відсотками за кредитним договором №ML-301/253/2008 від 11 червня 2008 року станом на 16 липня 2014 року у розмірі 2.052 долари США 65 центів.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна судові витрати у розмірі по 1.827 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.