Справа F 234/4731/19
Провадження F 2/234/1898/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі головуючого судді Кравченко О.Ю.,

секретар судового засідання Воропаєва Ю.Ю., Каліберда А.О.,

справа F234/4731/19

за участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19 березня 2019 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (далі ОСОБА_6 «НКМЗ») та Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (далі F ОСОБА_6 «СКМЗ») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві.

В обґрунтування позову зазначив, що з 20.07.1996 року працював вибивальником виливків у чавуноливарному цеху ОСОБА_6 «СКМЗ», з 20.12.1996 року перейшов працювати до ливарного цеха цього ж підприємства обрубником на обробці литва наждаком та вручну. 27.09.2007 року він звільнився з ОСОБА_6 «СКМЗ» у звFязку з першими ознаками професійного захворювання та переходом на роботу до ОСОБА_6 «НКМЗ».

З 05.12.2007 року він працював обрубником на обробці литва наждаком та вручну в фасоноливарному цеху F1 ОСОБА_6 «НКМЗ», де працював до звільнення 29.07.2011 року.

За час роботи на ОСОБА_6 «НКМЗ» та ОСОБА_6 «СКМЗ» зі шкідливими та небезпечними умовами праці, він отримав професійне захворювання, яке вперше встановили 07.06.2011 року і у звFязку з чим, він вимушений був звільнитися 29.07.2011 року. Факт професійного захворювання був підтверджений медичною комісією в м.Краматорськ актами розслідування професійного захворювання від (форми П-4) від 24.06.2011 року та 30.11.2017 року, довідками МСЕК, медичними висновками, виписками з історії хвороби.

Вперше діагноз F вібраційна хвороба йому було встановлено під час лікування у місцевій лікарні F2 м.Краматорська, а вже у травні 2011 року, під час проходження обовFязкового щорічного медогляду у поліклініці міської лікарні F3 м.Краматорська у нього було підтверджено діагноз на підозру у професійному захворюванню: вібраційна хвороба та направлено до обласної лікарні профзахворювань м.Донецька, де з 17.05.2011 року по 08.06.2011 року він вперше пройшов стаціонарне обстеження та згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії за F1128 від 07.06.2011 року було вперше встановлено професійне захворювання.

Факт професійного захворювання в подальшому було підтверджено і комісією, яка 24.06.2011 року склала акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.06.2011 року (за формою П-4). 12.07.2011 року обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія у м.Донецьк, вперше визнала його захворювання професійним, з 40% втратою працездатності та встановила третю групу інвалідності. У серпні 2013 року та вересня 2014 року у м.Донецьк, у листопаді 2015 року у м.Краматорську обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія повторно визнала його захворювання професійним з 40% втратою працездатності та підтвердила третю групу інвалідності.

В подальшому, у звFязку з погіршенням здоровFя, в період з 18.10.2017 року до 06.11.2017 року та з 19.11.2018 року до 04.12.2018 року він проходив стаціонарне медобстеження в клініці професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» у м.Києві, де у нього, згідно медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії за F38/966 від 31.10.2017 року було вперше встановлено нове професійне захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість помірний ступень (ІІІ ст.) та підтверджено діагноз попереднього професійного захворювання: вібраційна хвороба ІІ ст. Цей же діагноз підтверджено через рік, медичним висновком центральної лікарсько-експертної комісії за F45/1073 від 27.11.2018 року.

11.07.2018 року обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія у м.СловFянськ Донецької області визнала його захворювання професійним, з 50% втрати працездатності (30% вібраційна хвороба, 20% приглухуватість) та встановила третю групу інвалідності, а 12.03.2019 року МСЕК підвередила факт професійного захворювання та інвалідність.

В теперішній час, внаслідок погіршення стану здоровFя, позивач змушений періодично знаходитися та стаціонарному та амбулаторному лікуванні та проходити медичні огляди у лікарнях м. Києва та м.Краматорська декілька разів на рік. У звFязку з отриманим професійним захворюванням, позивач зазнав фізичних страждань та емоційних переживань; змінився його життєвий уклад; стан його здоровFя є невідновним. Змінилось життя позивача внаслідок захворювання та звільнення з роботи; він частково втратив працездатність, час від часу відчуває фізичний біль у суглобах; не витримує фізичних навантажень; обмежений під час вибору місця праці. Він не може вести нормальний спосіб життя, порушилась душевна рівновага, порушилися звFязки з оточуючими. Після звільнення з ОСОБА_6 «НКМЗ» у звFязку медичним обмеженнями при виборі умов праці, він так і не знайшов постійного місця роботи. Працедавці, під різними приводами, відмовляють у працевлаштуванні, дізнавшись про його хворобу. Він доставляє багато труднощів своїй дружини, якій потрібна не тільки моральна але й матеріальна підтримка, тому він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Заподіяна шкода, завдана йому внаслідок професійного захворювання випливає з трудових правовідносин з ОСОБА_6 «СКМЗ» та ОСОБА_6 «НКМЗ». Вищенаведені обставини дають підстави стверджувати, що діями ОСОБА_6 «СКМЗ» та ОСОБА_6 «НКМЗ», які не забезпечили безпечні умови праці, йому заподіяно моральну шкоду. Просив стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у сумі 50000 грн.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 «НКМЗ» ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву та в судовому засіданні пояснила, що зі змісту трудової книжки позивача вбачається, що він пропрацював на ОСОБА_6 «СКМЗ» з 20.07.1995 року до 27.09.2007 року (12 років 2 місяці) і на ОСОБА_6 «НКМЗ» з 05.12.2005 року до 29.07.2011 року (3 роки 10 місяців). Таким чином, тривалість роботи позивача обрубником на ОСОБА_6 «НКМЗ» складає 23% від його загального стажу і на ОСОБА_6 «СКМЗ» - 77%. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання та обставин виникнення професійного захворювання вбачається, що він, працюючи на ОСОБА_6 «СКМЗ», знаходився під впливом більш шкідливих факторів і більш тривалий час, ніж працюючи на ОСОБА_6 «НКМЗ». За змістом ст.1190 ЦК України солідарна відповідальність настає, якщо особи спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємоповFязаними, сукупними діями або діями ж єдністю наміру. Обставинами справи підтверджується, що ОСОБА_6 «СКМЗ» та ОСОБА_6 «НКМЗ» є окремими, незалежними одна від одного юридичними особами, позивач працював на підприємствах відповідачів у різний час і тривалості, а також під впливом різних шкідливих факторів. У звFязку з цим, розмір відшкодування має визначатися окремо для кожного з відповідачів з урахуванням ступеня вини кожного з них.

Думка позивача про те, що ОСОБА_6 «НКМЗ» не забезпечив безпечні умови праці є поликовою. Так, в порядку ст.153 ч.6 КЗпП України та ст.21 ч.3 Закону України «Про охорону праці» ПрАТ «НКМЗ» отримав від ТУ Держгірпромнагляду у Донецькій області дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки. В порядку ст.5 Закону України «Про охорону праці» позивач під розписку був поінформований про умови праці та наявність на його робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Таким чином, позивач усвідомлював наслідки такої роботи та добровільно на неї погодився. Крім того, ОСОБА_6 «НКМЗ» надавав позивачу пільги та компенсації за важкі умови праці, закріплені Колективним договором, а саме: надавав щорічну додаткову відпустку, здійснював доплати за несприятливі умови праці, надавав одноразову допомогу за вислугу років, безоплатно проводив видачу молока та інших різнозначних продуктів, з власної ініціативи забезпечував безоплатним харчуванням. Вважає, що ОСОБА_6 «НКМЗ» не вчиняв протиправних дій у відношенні позивача, а, навпаки, забезпечив йому пільги та компенсації, гарантовані законом. Окрім того, позивачем не наведено жодних доказів щодо глибини моральних страждань. Він, також, не довів, що зміни, які сталися в його особистому житті, повFязані саме з наявністю у нього професійного захворювання. З індивідуальних програм реабілітації інваліда F693, 705, 762, 146 вбачається, що ОСОБА_5 такі заходи як психіатрична допомога та психологічна реабілітація не призначались, що спростовує його заяви про наявність у нього психологічної травми та нервових зривів. Вважає, що відсутні правові підстави для компенсації позивачу моральної шкоди. В задоволенні позову просила відмовити.

Відповідачем ОСОБА_6 «СКМЗ» надано суду відзив на позов та у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 суду пояснила, що позивач працював на ОСОБА_6 «СКМЗ» з 20.07.1995 року до 27.09.2007 року, звільнений з підприємства за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. За весь період праці ОСОБА_6 «СКМЗ» позивача забезпечувало безоплатно за встановленими нормами спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, а також мийними засобами, згідно з колективним договором видавало молоко, а також забезпечувало безоплатним харчуванням на території підприємства. Відповідач виконував всі зобовFязання згідно з КЗпП України, відносно сплати заробітної плати, лікарняних листів, відпусток. На підставі медичних висновків у позивача третя група інвалідності, тобто здатність до самообслуговування, а також здатність до виконання трудової діяльності за спеціальністю відповідно до медичних рекомендацій. Позивач втратив працездатність частково, тобто він може працювати і забезпечувати свою родину. МСЕК визначило позивачу третю групу інвалідності з черговим переоглядом 31.03.2022 року, тобто стан здоровFя може покращитись. У позовній заяві позивач вказує, що вперше йому було встановлено професійне захворювання у 2011 році, але на той час він не працював на ОСОБА_6 «СКМЗ», так як звільнився у 2007 року. Позивач не довів які саме фізичні та моральні страждання він зазнав з вини ОСОБА_6 «СКМЗ», як само підприємство порушило законні інтереси позивача, не довів факт моральної шкоди, не обґрунтував суму заподіяної шкоди, характер та обсяг страждань та не надав документи, які підтверджують психічні та емоційні страждання. У задоволенні позову до ОСОБА_6 «СКМЗ» просила відмовити.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_4 пояснила, що згідно ст.36 ч.8 Закону України «Про загальнообовFязкове державне соціальне страхування», - відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей, не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та КЗпП України. Потерпілий на виробництві ОСОБА_5 перебуває на обліку у Краматорському міському відділенні з 12 липня 2011 року. За висновком МСЕК від 12.07.2011 року потерпілому ОСОБА_5 встановлена стійка втрата професійної працездатності 40% та 3 група інвалідності, з повторним оглядом 12 березня 2012 року, внаслідок професійного захворювання, що отримане за час роботи на підприємстві ОСОБА_6 «НКМЗ». На підставі ст.ст.21,28,34 Закону України F1105-XIV постановами Краматорського міського відділення F0536/3972/3972.1/6 від 20.09.2011 року, F0536/3972/3972.1/7 від 20.03.2011 року ОСОБА_5 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати працездатності в сумі 57600 грн. та щомісячну грошову суму, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 2451,27 грн.

Постановами Краматорського міського відділення від 28.03.2012 року, 26.02.2016 року, від 21.07.2017 року потерпілому на виробництві ОСОБА_5 призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на стаціонарне лікування (перебування у лікарні). Також постановою Краматорського міського відділення F536/3972/3972.1/16 від 19.04.2013 року призначено медичну реабілітацію у санаторно-курортному закладі.

Під час повторного перегляду за висновком МСЕК від 07.02.2018 року потерпілому ОСОБА_5 встановлено сукупний відсоток втрати працездатності 50%, у тому числі 30% по професійному захворюванню (дата по акту 29.06.2011 року за Fб/н), 20% по професійному захворюванню (дата по акту 30.11.2017 року за Fб/н) та 3 група інвалідності (з повторним оглядом 07 лютого 2019 року). Відповідними постановами Краматорського міського відділення потерпілому на виробництві ОСОБА_5 відповідно до ст.37,42 Закону України F1105-XIV призначено одноразову допомогу у разі встановлення іншого виду ступеня втрати стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншого страхового випадку у сумі 2995,40 грн. та перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 12116,74 грн. Також призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме F витрати на стаціонарне лікування (перебування у лікарні).

Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей.

Вислухав пояснення учасників справи, всебічно та обFєктивно дослідивши надані докази, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 працював на ОСОБА_6 «СКМЗ» з 20 липня 1995 року до 20.12.2007 року, спочатку вибивальником, а з 20 грудня 1996 року - обрубником на обробці лиття наждаком та вручну 3 розряду. З 05 грудня 2007 року до 29 липня 2011 року позивач працював на ОСОБА_6 «НКМЗ» обрубником відповідних розрядів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-12).

Як вбачається з медичної виписки стаціонарного хворого КМУ «Міська лікарня F2» м.Краматорська, з 14.04.2007 року до 25.04.2007 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні та йому було встановлено діагноз вібраційна хвороба І-ІІ ступеню (а.с.39)

ОСОБА_6 «НКМЗ», як останній роботодавець позивача, організувало розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яке здійснювалося комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 29.06.2011 року, комісією проведено розслідування випадку хронічного захворювання ОСОБА_5

За висновками комісії професійне захворювання виникло у позивача у звFязку з тим, що за час роботи вибивальником відливок та обрубником на промислових підприємствах міста (Старокраматорському машинобудівному заводі та Новокраматорському машинобудівному заводі) піддавався впливу комплексу шкідливих виробничих факторів. Причина професійного захворювання F тривала робота в умовах дії локальної вібрації, яка перевищує норми по ДСН 3.3.6.039-99 (а.с.21-22).

12 липня 2011 року висновком обласної профпатологічної МСЕК Донецької області ОСОБА_5 вперше було встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3-ю групу інвалідності (а.с.28).

Медичним висновком центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці академії медичних наук України» від 31.10.2017 року F38/966 ОСОБА_5 було встановлено нове професійне захворювання (а.с.23-24).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 30.11.2017 року комісією проведено розслідування випадку хронічного захворювання ОСОБА_5 За висновками комісії професійне захворювання виникло у позивача у звFязку з недосконалістю технологічного процесу та недостатньою ефективністю засобів індивідуального захисту, виконання роботи в умовах впливу на організм виробничої вібрації та виробничого шуму, рівень яких перевищував гранично допустимий. Причина професійного захворювання F робота протягом тривалого часу ОСОБА_5 в умовах дії шкідливих факторів F 14 років 9 місяців, в тому числі у ОСОБА_6 «НКМЗ» у якості обрубувача, зайнятого на обрубці лиття наждаком і вручну 4 розряду F 3 роки 7 місяців, в умовах впливу на організм виробничого шуму, рівень якого складав 92-95 дБА, при гранично допустимому рівні =80 дБА (ДСН 3.3.6.037-99 «Державні санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку»), локальної вібрації 80,1-90,3 дБ, при гранично допустимому рівні=76 дБ (з віброприскоренням) ( ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації») (а.с.27).

Професійний характер захворювання позивача ОСОБА_5 підтверджений медичними висновками Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» від 07.06.2011 року F1128, від 31.10.2017 року F38/966, від 27.11.2018 року F45/1073 (а.с.18, 23, 25).

12.07.2011 року висновком МСЕК ОСОБА_5 було встановлено 40% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності (а.с.28-29).

03.08.2012 року висновком МСЕК ОСОБА_5 було встановлено 40 % втрати працездатності та третю групу інвалідності (а.с.30-31).

19.09.2013 року висновком МСЕК ОСОБА_5 було встановлено 40% втрату професійної працездатності та 3 групу інвалідності (а.с.31).

21.10.2014 року висновком МСЕК ОСОБА_5 було встановлено 40% втрату професійної працездатності та 3 групу інвалідності (а.с.32-33)

04.11.2015 року висновком МСЕК ОСОБА_5 було встановлено 40% втрату професійної працездатності та 3 групу інвалідності (а.с.34-35).

07.02.2018 року висновком МСЕК ОСОБА_5 було встановлено 50% втрату професійної працездатності за сукупністю та 3 групу інвалідності (а.с.36-37).

12.03.2019 року висновком МСЕК ОСОБА_5 було встановлено 50% втрату професійної працездатності за сукупністю та 3 групу інвалідності (а.с.38).

З виписок з медичних карт та історій хвороби вбачається, що позивач неодноразово проходив клінічні обстеження і знаходився на лікуванні у медичних установах м.Києва, м.Краматорська та проходив курси лікування від професійних захворювань.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

На підставі ст.173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків відшкодовується у встановленому законом порядку.

Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. F4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоров'ю завдана при виконанні позивачем трудових обов'язків, про що свідчить медичні висновки про наявність професійного захворювання, акти розслідування хронічного професійного захворювання, висновки МСЕК.

Суд відхиляє доводи відповідачів про відсутність у позивача доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено.

Суд відхиляє доводи відповідачів про відсутність у позивача права на відшкодування моральної шкоди у звFязку з тим, що позивач був обізнаний про шкідливий характер праці, оскільки забезпечення безпечних умов праці є обовFязком роботодавця. Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 158 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоровFю.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року F1-9 рп./2004, згідно з яким ушкодження здоровFя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовFязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

У судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач працював протягом 14 років 9 місяців в умовах дії шкідливих факторів на ОСОБА_6 «НКМЗ» та ОСОБА_6 «СКМЗ» та отримав професійне захворювання і йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності. При цьому суд враховує, що актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.11.2017 року встановлено, що позивач працював в умовах дії шкідливих факторів 14 років та 9 місяців, з них 3 роки 7 місяців F на ОСОБА_6 «НКМЗ». Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.06.2011 року встановлено, що позивач працював, як на ОСОБА_6 «СКМЗ», так і на ОСОБА_6 «НКМЗ» в умовах дії шкідливих виробничих факторів: пилу, шуму, локальної вібрації, фізичним навантаженням, несприятливих метеорологічних умовах в холодний період року. Зазначеним актом також встановлено, що у період роботи на ОСОБА_6 «СКМЗ» позивач також працював при перевищенні гранично допустимому рівні шуму, пилу та локальної вібрації (а.с.21-22). На ОСОБА_6 «СКМЗ» позивач працював в умовах дії шкідливих факторів 11 років та 2 місяці. Тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_6 «СКМЗ» щодо непричетності підприємства до виникнення у позивача професійної хвороби.

З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога до відповідачів про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою.

Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у сумі 50000 грн., посилаючись на те, що шкода була завдана їх спільними діями.

Відповідно до ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Виходячи зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

У пункті третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року F 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяною нею. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

За відсутності доказів, підтверджуючих сукупність та взаємопов'язаність дій відповідачів, об'єднаних спільними намірами, немає підстав для покладення на відповідачів солідарної відповідальності за заподіяну позивачу моральну шкоду.

Виходячи з характеру спірних правовідносин, судом не встановлено наявності спільних дій відповідачів, якими заподіяно позивачу моральну шкоду, оскільки відповідачі є самостійними юридичними особами та позивач працював на підприємствах не одночасно, а у різний проміжок часу.

Отже, суд вважає, що кожний з відповідачів повинен відповідати самостійно за спричинену позивачу моральну шкоду, з урахуванням терміну його роботи на підприємстві та тривалості впливу на нього шкідливих факторів.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує тяжкість завданих ушкоджень здоров'ю позивача, ступень втрати професійної працездатності в розмірі 50 % , встановлену 3 групу інвалідності, тривалість лікування, глибину душевних та фізичних страждань з приводу професійного захворювання, погіршення здібностей у побуті, вимушеної зміни складу життя, припинення трудової діяльності.

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 50 000 грн., що буде еквівалентно моральним стражданням позивача. При цьому, з урахуванням тривалості роботи позивача на ОСОБА_6 «НКМЗ» суд дійшов висновку, що на користь позивача з відповідача ОСОБА_6 «НКМЗ» слід стягнути моральну шкоду у розмірі 12500 грн., а з відповідача ОСОБА_6 «СКМЗ» на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у сумі 37500 грн., задовольнивши позовні вимоги частково.

На підставі ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача ОСОБА_6 «НКМЗ» в доход держави слід стягнути судовий збір в розмірі 192,10 грн., а з відповідача ОСОБА_6 «СКМЗ» в доход держави слід стягнути судовий збір у розмірі 576,30 грн.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 13, 141, 259, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд, F

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві F задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 12 500 грн. (дванадцять тисяч пFятсот грн. 00 коп).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 37500 грн. (тридцять сім тисяч пFятсот грн.00).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» в доход держави судовий збір в сумі 192,10 грн. (сто девFяносто дві грн. 10 коп.).

Стягнути Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод в доход держави судовий збір у сумі 576,30 грн. (пFятсот сімдесят шість грн. 30 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Позивач - ОСОБА_7, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, вул Шарабана, буд.35

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Новокраматорський машинобудівний завод», , юридична адреса: 84305, Донецька область, м. Краматорськ, вул. О.Тихого, 5.

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Старокраматорський машинобудівний завод, , юридична адреса: 84302, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Конрада Гампера, 2.

Третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, юридична адреса Донецька області, , юридична адреса: 84313, Донецька область, м.Краматорськ б-р Машинобудівників, 37.

Повний текст рішення суду виготовлений 11.05.2019 року.

Суддя Краматорського

міського суду

ОСОБА_8