Дата документу 28.11.2019 Справа № 330/734/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/734/19 Головуючий у 1-й інстанції: Федорець С. В.
провадження № 22-ц/807/2719/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Крилової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11 червня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за наступними підставами.

Відповідно до укладеного договору б/н від 03.08.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 04.03.2019 року має заборгованість у загальному розмірі 15 579 гривень 48 копійок, яка складається з наступного: 4345,18 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3546,30 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5433,71 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1036,22 грн.- нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 718,07 грн. штраф (процентна складова).

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 03.08.2011 року у розмірі 15 579,48 гривень та судові витрати у розмірі 1921 гривні.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 11 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Отримавши копію апеляційної скарги 25.07.2019р., відповідач відзиву на неї не надала, спрямувавши до апеляційного суду лише письмову заяву з проханням залишити рішення суду без змін, що не є перешкодою у відповідності до положень ч. 3 статті 360 ЦПК України для апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1 п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтями 19, 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Суд зазначив, що позивач в позові вказував, що відповідно до укладеного договору б/н від 03 серпня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Та даний кредитний договір, за посиланнями позивача, складається з анкети-заяви позичальника, Тарифів обслуговування

кредитних карт «Універсальна» і Умов та правил надання банківських послуг, копії яких додані до позовної заяви (а.с. 12-28).

Однак суд вказував, що з наданої копії анкети-заяви від 03.08.2011 року вбачається, що відповідачем було висловлено побажання отримати кредитний ліміт у розмірі не 4000, а 3000 гривень (а.с. 12), при цьому у заяві не зазначено, яку саме картку бажала отримати відповідач.

Також суд зазначав, що позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 4345,18 гривень заборгованості за тілом кредиту та 3546,30 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту, але жодних посилань у позовній заяві на зміну кредитного ліміту не зазначено, та не наведено умов договору, згідно з якими вираховується заборгованість одночасно за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту.

Крім того, суд встановив, що відповідачем була підписана довідка про умови кредитування (а.с. 13), з якою відповідачка була ознайомлена та у якій визначені умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Згідно до цих умов, процентна складова штрафу вираховується у розмірі 5 відсотків суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Банком заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у сумі 500 гривень (фіксована частина) та 718,07 гривень процентна складова. Проте, 718,07 гривень складають 5% від вказаних банком суми заборгованості за тілом кредиту + заборгованості за простроченим тілом кредиту + суми нарахованої пені. Та суд вважав, що нарахування штрафу зроблено на заборгованість, до якої включено суму пені, що суперечить правовій природі передбачених законодавством видів відповідальності за порушення зобов`язання.

Крім того, суд не взяв до уваги як доказ заборгованості наданий банком на підтвердження своїх позовних вимог розрахунок, оскільки він не завірений належним чином печаткою юридичної особи.

З урахуванням всіх вищенаведених обставин суд відмовив в задоволенні позову банку з підстав його недоведеності позивачем.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що судом неправильно встановлені дійсні обставини справи, оскільки матеріалами справи підтверджено укладення між сторонами договору у належній формі та із погодженням усіх його істотних умов, на що вказує зазначення в анкеті-заяві про згоду відповідача, що Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи Банку, з якими її ознайомлено, складають договір про надання банківських послуг. Цей договір не визнано недійсним, він є договором приєднання, а тому вважає підтвердженими умови договору, на підставі яких і визначено розмір заборгованості. З урахуванням цих обставин, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги.

Для перевірки доводів апеляційної скарги щодо розміру заборгованості необхідно з`ясувати, на яких умовах існували відносини між банком та ОСОБА_1 .

Із письмової анкети-заяви, підписаної ОСОБА_1 03.08.2011р., вбачається, що вона не містить відмітку про те, яку платіжну картку бажає отримати клієнт, але зазначає, що бажаний кредитний ліміт має становити 2000 грн. ( а.с. 12).

Також банком надана Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 03.08.2011р., якою передбачались такі умови договору: 55 днів пільгового періоду, базова процентна ставка за користування кредитним лімітом у розмірі 2,5 % на місяць (тобто 30 % на рік) на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів у рік. Комісія за обслуговування кредиту не передбачена. Розмір мінімального щомісячного платежу на погашення тіла кредиту та відсотків 7 % від заборгованості зі строком внесення до 25 числа місяця, наступного за звітним. За порушення зобов`язань позичальником передбачена пеня, яка нараховується за кожен день прострочення та взалежності від допущеного порушення як пеня (1) та пеня (2), а також штраф у випадку прострочення платежу більш як на 30 днів у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням відсотків та комісії ( а.с. 13).

До позовної заяви банком долучено також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ ( а.с. 14-28).

Суд не з`ясовував питання, чи є вказані Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи складовими договору між сторонами у справі, як це зазначено у тексті анкети-заяви.

Встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи не були підписані відповідачем, а отже за положеннями статей 207, 1055 ЦК України не можуть бути складовими договору, оскільки кредитний договір укладається лише у письмовій формі, підписаній сторонами.

Колегія у цих висновках враховує правову позицію, викладену у постанові ВП ВС від 03 липня 2019р. у справі № 342/180/17 (провадження 14-131цс19),

Отже, умови договору між сторонами були узгоджені лише у анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування, які були підписані відповідачем. Та саме згідно з цими умовами слід перевіряти наявність заборгованості та її розмір.

Колегія вважає висновки суду про те, що розрахунок заборгованості не можна брати до уваги, оскільки на ньому не міститься печатки позивача, помилковими.

Так, згідно з положеннями статті 95 ЦПК України засвідчуються докази, подані у копіях, в той час як долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості є оригіналом.

Колегія зазначає, що сам складений банком розрахунок не є первинним бухгалтерським документом за своєю природою, а є інформаційним документом, який базується на даних обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань у певні періоди часу. Тобто фактично базою для розрахунку заборгованості слугує саме виписка з банківського рахунку клієнта, яка містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача.

Саме банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується пунктом 336 Переліку типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012р. № 578/5, згідно з яким до первинних документів, що фіксують факт виконання операції та слугують підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах віднесені, серед іншого, касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків, корінці квитанцій і касових чеків.

Як свідчить надана виписка про рух коштів по картрахунку відповідача, останній банком на підставі анкети-заяви від 03.08.2011р. було видано кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 04/15. Колегія не визнає, що картка № НОМЕР_2 зі строком дії до 08/18 є перевипущеною кредитною карткою, оскільки з виписки про рух коштів не вбачається, що на цю картку було встановлено кредитний ліміт та що по ній йшлося нарахування будь-яких складових, передбачених Умовами кредитування.

З долученої до апеляційної скарги виписки про рух коштів, на підставі якої складений розрахунок заборгованості, вбачається, що відповідач користувалась кредитним лімітом за допомогою лише картки № НОМЕР_1 зі строком дії до 04/15.

Так, на картку № НОМЕР_1 первісно 03.08.2011р. було встановлено кредитний ліміт у сумі 300 грн., та в цей же день збільшено банком до 4000 грн. ( а.с. 74-зворот). Цією карткою зі строком дії до 04/15 відповідач користувалась активно, та останні оплати за товари та поповнення картки відбулись у січні 2015р.

Встановленими умовами кредитування відсоткова ставка за користування кредитним лімітом визначена у розмірі 2,5 % щомісячно, тобто 30 % річних, але банк протягом строку користування кредитним лімітом змінював ставку відсотків. Так, ставка 30 % річних застосовувалась банком протягом періоду з 03.08.2011р. по 01.09.2014р.; з 01.09.2014р. по 31.03.2015р. ставка становила 34,80 % річних; з 01.04.2015р. 43,20 %. Оскільки ці ставки були змінені банком в бік збільшення без погодження з відповідачем шляхом укладення письмового договору, що суперечить положенням ч. 3 статті 1056-1 ЦК України, колегія вважає, що за весь період користування карткою № НОМЕР_1 до дня закінчення строку кредитування 30.04.2015р. слід нараховувати відповідачу проценти за ставкою 30 % річних.

Що стосується подальшого нарахування відсотків після закінчення строку кредитування, то це є неправомірним, оскільки не передбачено в анкеті-заяві та Умовах кредитування, а тому нараховані після 30.04.2015р. відсотки стягненню не підлягають.

Про зазначене, зокрема, йдеться у правовій позиції, викладеній у постанові ВП ВС від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, у постановах ВС від 04.07.2018 року та від 31.10.2018 року.

У періоді до 01.09.2014р. банком здійснювались нарахування відсотків за визначеною умовами кредитування ставкою 30 % річних та пеня відповідно до умов кредитування, а платежі на погашення кредиту та відсотків здійснювались майже систематично, а також погашалась нарахована у мінімальних сумах пеня. Станом на цю дату відповідач мала заборгованість по тілу кредиту в сумі 3 176,89 грн. та відсотки в сумі 89,02 грн. Але вона продовжувала користуватись кредитним лімітом, тому тіло кредиту продовжувало вар`ювати то в бік збільшення, то в бік зменшення.

Відтак, на суму тіла кредиту підлягають нарахуванню відсотки за ставкою 30 % річних замість збільшених ставок 34,80 та 43,20 % до закінчення строку кредитування 30.04.2015р., з урахуванням платежів відповідача на погашення кредиту у цьому періоді.

Станом на день останнього самостійного поповнення картрахунку 26.01.2015р. сума заборгованості за кредитним лімітом зупинилась на розмірі 3330 грн., а сума заборгованості по відсоткам становила 149,14 грн., але здійсненням платежу на 150 грн. відповідач повністю погасила відсотки та на 86 копійок зменшила тіло кредиту, яке становило 3329,14 грн.

Після 26.01.2015р. відповідач перестала користуватись карткою № НОМЕР_1 . Тому за період з 27.01.2015р. по день закінчення строку дії картки 30.04.2015р. на тіло кредиту в розмірі 3329,14 грн. слід нарахувати відсотки за ставкою 30 % річних, тобто за 94 дні, тому заборгованість по відсоткам складатиме: 3329,14 х 30 : 100 : 36 х 94 = 260,78 грн.

З розрахунку позивача вбачається, що банк спрямував на погашення заборгованості по вказаній картці після 26.01.2015р. суму у загальному розмірі 968 грн. за рахунок коштів відповідача, з урахуванням чого повністю погашається заборгованість по відсоткам на суму 260,78 грн., а рештою коштів відповідача зменшується тіло кредиту до суми: 3329,14 ( 968 260,78) = 2621,92 грн., яка і є дійсною обґрунтованою встановленими обставинами заборгованістю відповідача, у зв`язку з чим підлягає стягненню з неї на користь банку.

Пеня станом на 30.04.2015р. не була нарахована відповідачу, яка майже кожного місяця намагалась погашати суму нарахованих відсотків та частину кредиту. Після закінчення строку кредитування залишилась непогашеною заборгованість за тілом кредиту у вище визначеному розмірі 2 621,92 грн., але умови кредитування не конкретизують, яку ставку пені слід застосовувати до заборгованості після закінчення строку кредитування пеню (1) чи пеню (2). Крім того, на цю заборгованість одночасно передбачено нарахування штрафів у виді фіксованої частини 500 грн. та процентної складової 5 % від суми заборгованості за тілом, відсотками та комісією.

Колегія розраховує процентну складову штрафу від суми заборгованості: 2621,92 грн. х 5 % : 100 = 131,10 грн., що разом з фіксованою частину складатиме: 131,10 +500 = 631,10 грн.

Таким чином, на підставі ретельного аналізу умов кредитного договору, перевірки розрахунку заборгованості згідно з цими умовами за наданим позивачем розрахунком та випискою про рух коштів, колегія визнала обґрунтованими вимоги позивача лише у сумі 3253,02 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 2621,92 грн. та штрафу у розмірі 631,10 грн.

За таких обставин, колегія знаходить доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України скасовує ухвалене у справі судове рішення із постановленням нового про часткове задоволення позову банку на суму 3253,02 грн., визнавши інші вимоги банку необґрунтованими.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд вирішує питання у відповідності до статті 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат.

Банком сплачено судовий збір за подання позову в сумі 1921 грн., за подання апеляційної скарги 2881 грн. за вимог и матеріального характеру на суму 15 579,48 грн., а задоволено позов на суму 3253,02 грн. Тому сума компенсації судового збору позивачеві з боку відповідача буде складати: 3253,02 х ( 2881 + 1921) : 15 579,48 = 1002,67 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11 червня 2019 року у цій справі скасувати.

Позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором згідно з анкетою-заявою від 03.08.2011р. в загальній сумі 3253 (три тисячі двісті п`ятдесят три) гривні 02 копійки, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту в сумі 2 621 (дві тисячі шістсот двадцять одна) гривня 92 копійки, заборгованість за штрафами в сумі 631 (шістсот тридцяти одна) гривня 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 1002 (одної тисячі двох) гривень 67 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 28 листопада 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Крилова О.В.