Постанова

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 753/21770/14-ц

провадження № 61-16108св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на рішення Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів:

Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І., від 26 липня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

02 грудня 2014 року приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПрАТ «ФФ «Дарниця») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 18 лютого 1997 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . У пунктах 4, 5 зазначеного договору купівлі-продажу передбачено, що продаж квартири здійснено за 31 720, 00 грн, що на момент здійснення операції становило 16 750, 00 умовних одиниць за курсом Національного банку України на день укладення цього договору, які покупці зобов'язались виплатити продавцю протягом п'ятнадцяти років з моменту укладання цього договору.

Посилаючись на те, що відповідачі сплатили кошти за договором не у повному обсязі, оскільки вартість квартири мала бути визначена у гривні за офіційним курсом національної валюти до долара США, установленим Національним банком України на день платежу, а не на день укладання договору, позивач просив стягнути з відповідачів 254 488 , 92 грн заборгованості за укладеним договором та три проценти річних відповідно до положень статті 625 ЦК України у сумі 22 883, 17 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва, у складі судді Лужецької О. Р., від 01 квітня 2015 року позов ПрАТ «ФФ «Дарниця» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПрАТ «ФФ «Дарниця» заборгованість за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 у розмірі 277 372, 09 грн, з яких: 254 488, 92 грн - сума основного боргу, 22 883, 17 грн - три проценти річних від простроченої суми.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щовідповідачі мали сплатити вартість квартири виходячи з курсу долара США станом на день здійснення платежу, а не на час укладення договору у національній валюті, а тому вони мають доплатити ПрАТ «ФФ «Дарниця» залишок заборгованості, а також три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПрАТ «ФФ «Дарниця» відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у договорі купівлі-продажу не передбачено, що умовною одиницею є саме долар США. Відповідачем була внесена на рахунок позивача зазначена у договорі сума у гривнях у строки, встановлені договором, що не заперечується сторонами. Сторони не погоджували, що у разі зміни курсу валют покупці будуть зобов'язані вносити додаткові кошти з урахуванням перерахунку, який буде проводитися за зміненим курсом валют. Норма статті 533 ЦК України набрала чинності лише з 01 січня 2004 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 15 серпня 2017 року,

ПрАТ «ФФ «Дарниця» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що належним виконанням зобов'язань за спірним договором є внесення грошових коштів у національній валюті України у сумі, що станом на день сплати відповідає еквіваленту визначеної вартості квартири в умовних одиницях - доларах США. Сума, яка підлягає сплаті у рахунок вартості квартири, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу. Відповідачі не надали доказів відсутності своєї вини у порушенні зобов'язань за договором та доказів належного виконання зобов'язань з оплати вартості квартири.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2018 року зупинено касаційне провадження у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року поновлено касаційне провадження у справі за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та призначено справу до судового розгляду.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , просить касаційну скаргу ПрАТ «ФФ «Дарниця» залишити без задоволення, посилаючись на те, що спірний договір купівлі-продажу не передбачає іншого розрахунку, ніж у національній валюті - гривні. Крім того, постановою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у аналогічній справі касаційну скаргу ПрАТ «ФФ «Дарниця» залишено без задоволення, а рішення апеляційного суду, яким у позові відмовлено, залишено без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 лютого 1997 року між ЗАТ «ФФ «Дарниця» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири (далі - договір) АДРЕСА_2 в рівних долях кожному (а. с. 7, 8).

Відповідно до пункту 4 договору продаж квартири здійснено за 31 720 грн, що на момент здійснення операції складало 16 750 умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору.

У пункті 5 договору купівлі-продажу визначено, що покупці виплачують продавцю повну вартість квартири протягом п'ятнадцяти років з моменту укладення договору, тобто до 18 лютого 2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав встановленою судовим рішенням у іншій справі ту обставину, що продаж квартири було здійснено за 16 750 доларів США, а тому у відповідачів наявна заборгованість перед позивачем щодо оплати вартості квартири станом на 16 лютого 2015 року у розмірі 9 773 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ гривні до долару США становить 254 448, 92 грн.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції не відповідають.

Спір стосується застосування частин першої та другої статті 533 ЦК України і статті 169 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, щодо можливості встановлення та виконання грошового зобов'язання у гривні за офіційним курсом іноземної валюти станом на дату кожного платежу чи на дату укладення договору купівлі-продажу квартири, виходячи з можливості або неможливості визначити шляхом тлумачення умов правочину справжній зміст відповідної його умови щодо порядку проведення розрахунку.

Суд першої інстанції, надаючи правову оцінку обставинам справи, здійснюючи тлумачення пунктів 4 і 5 договору купівлі-продажу квартири від 18 лютого 1997 року, керувався висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, сформульованими у рішенні від 11 липня 2012 року у справі № 6-26110св12 (а. с. 18-22).

Також районний суд виходив із того, що іншим рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі № 6-26187св12 (а. с. 23-31) встановлено, що належним виконанням зобов'язань за оспорюваними договорами купівлі-продажу квартир у будинку АДРЕСА_2 є внесення грошових коштів у національній валюті України у сумі, що станом на день сплати відповідає еквіваленту визначеної вартості квартир в умовних одиницях. Тобто, належним виконанням зобов'язань за договорами слід вважати таку сплату суми у гривнях, яка розраховується виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначеного у договорах в умовних одиницях, перерахованого у гривню за курсом долару США до гривні на день здійснення платежів.

Суд першої інстанції зазначив, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2013 року у справі № 22-796-2658 за позовом ОСОБА_1 та інших до ПАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання вчинити дії встановлено, що продаж квартири було здійснено за 31 771 грн, що на момент здійснення операції складало 16 750 доларів США. Як вбачається з наданих суду документів, за період з вересня 1995 року по вересень 2011 року за цим договором проведено виплати на загальну суму 6 977 доларів США з урахуванням курсу долара США до гривні на день здійснення платежів. Отже, заборгованість з оплати квартири становить 9 773 долара США і ця обставина є встановленою судовим рішенням у іншій справі (а. с. 37).

З урахуванням положень ЦПК України 2004 року про преюдиційність обставин, які не підлягають доведенню (частина третя статті 61), суд першої інстанції встановив, що згідно з умовами договору купівлі-продажу квартири ціна квартири виражена у національній валюті України - гривні. При цьому у договорі визначений грошовий еквівалент цих зобов'язань покупця в умовних одиницях - доларах США. Належним виконанням відповідачами грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу квартир слід вважати сплату ними такої суми у гривнях, яка розраховується виходячи з еквіваленту вартості квартири, зазначеної у договорах в умовних одиницях, перерахованої у гривню за курсом долара США до гривні на день здійснення платежів.

Разом з тим, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі № 6-26110св12, в якому було встановлено, що належним виконанням відповідачами грошових зобов'язань за договорами купівлі-продажу квартир слід вважати сплату ними такої суми у гривнях, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартир, зазначеної у договорах в умовних одиницях і перерахованої у гривню за курсом долара США до гривні на день здійснення платежів, не має преюдиційного значення для вирішення справи, що переглядається, оскільки відповідачі не були учасниками цивільної справи № 6-26110св12, в якій Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ винесено рішення (а. с.18-22).

У тексті рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі № 6-26187св12, в якій брали участь позивач і відповідачі, констатовано, що хоча платежі на території України і повинні здійснюватися у національній валюті, однак закон не забороняє використовувати іноземну валюту для визначення (розрахунку) розміру грошових зобов'язань (а. с. 30). У вказаному рішенні відсутній наведений вище висновок районного суду, яким він керувався при вирішенні спору у цій справі, щодо порядку розрахунків між сторонами за договором купівлі-продажу квартири, виходячи з еквіваленту її вартості, зазначеної у договорі в умовних одиницях і перерахованої у гривню за курсом долара США до гривні на день платежу.

Подібних висновків дійшла Велика Плата Верховного Суду при розгляді справи № 753/22010/14-ц (провадження № 14-211цс18).

Аналізуючи зміст рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2013 року у справі № 22-796-2658 слід дійти висновку, що предмет позову у цій справі стосувався усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання вчинити певні дії, а саме - письмово повідомити Сьому Київську державну нотаріальну контору, що власники квартир сплатили повну їх вартість. В мотивувальній частині рішення апеляційним судом було відображено зміст довідки ПрАТ «ФФ «Дарниця» від 07 вересня 2012 року, згідно з якою наявна заборгованість ОСОБА_1 у сумі 9 773, 00 доларів США (а. с. 37).

З огляду на вказане у справі, що переглядається, суд першої інстанції неправильно застосував частину третю статті 61 ЦПК України 2004 року у відповідній редакції, встановивши на підставі судових рішень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які не мають преюдиційного значення, необхідні для вирішення спору обставини справи, зокрема стосовно тлумачення змісту пункту 4 договору купівлі-продажу квартири та наявності факту порушення відповідачами обов'язків за цим договором щодо повної сплати вартості квартири, а також звільнивши позивача від доказування цих обставин.

Натомість, суд апеляційної інстанції, не даючи правову оцінку наведеним вище мотивам суду першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що застосування еквіваленту вартості квартири у іноземній валюті на час укладення договору купівлі-продажу нормами ЦК УРСР взагалі не було передбачено, а сторони не довели, яка саме іноземна валюта передбачена умовами договору.

При цьому апеляційний суд вказав, що районний суд неповно встановив обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, зокрема на надав належну правову оцінку змісту спірного договору.

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього кодексу.

З метою правильного вирішення цього спору суди першої й апеляційної інстанцій мали, враховуючи вимоги статті 213 ЦК України, витлумачити пункт 4 договору купівлі-продажу квартири, встановити наявність або відсутність факту порушення відповідачами їх обов'язків за цим договором щодо повної сплати вартості квартири, а у разі встановлення факту такого порушення - визначити суму коштів, яку слід стягнути з відповідачів.Вказані обставини підлягають встановленню саме у цій справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року не встановили повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірили доводів і наданих сторонами доказів, тому справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, порушення норм процесуального права допущені обома судами, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді суду необхідно усунути наведені вище недоліки розгляду справи, виконати вимоги процесуального закону, врахувати викладені у постанові висновки суду касаційної інстанції, на підставі належних і допустимих доказів встановити фактичні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та впливають на права й інтереси учасників спору, зокрема, встановити згідно з визначеними правилами тлумачення договорів, враховуючи звичаї ділового обороту, попередню та наступну поведінку сторін договору купівлі-продажу квартири, їх майнові інтереси, права й обов'язки, дійсний зміст, природу та мету цього договору, вартість квартири, валюту зобов'язання покупця, особливості проведених розрахунків між ними, а також надати належну оцінку наданим учасниками спору доказам, їх аргументам і постановити законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 квітня 2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Д. Д. Луспеник

Судді

О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта