ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року

м.Суми

Справа F592/17931/18

Номер провадження 22-ц/816/3034/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів -   Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач – ОСОБА_1,

відповідач – Сумська міська рада,

третя особа – Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2019 року, ухваленого у складі судді Чернобая О.І., у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Сумської міської ради, третя особа: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради про визнання права власності на самовільно переплановані приміщення у житловому будинку.

Свої вимоги мотивує тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 09 серпня 1991 року є власником 1/3 частини будинку, який розташований за адресою: м. Суми, вул. Псільська, 37. Іншим співвласником вказаного будинку є Сумське міське комунальне господарство. На підставі ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 1995 року встановлено порядок користування підвальним приміщенням житлового будинку, який розташований за адресою: м. Суми, вул. Псільська, 37, а також порядок користування земельною ділянкою, на якій цей будинок знаходиться, при цьому їй виділено земельну ділянку площею 337 кв. м. У 1996 році на частині земельної ділянки, наданій позивачу в користування, нею та її чоловіком було зведено гараж літ. «К», у 1998 році – сарай-кухню літ «П», також в цей період було реконструйовано кімнату 5-3, внаслідок чого її площа збільшилась до 15,1 кв. м; реконструйовано сіни Х площею 5,4 кв. м у коридор 5-1 площею 7 кв. м; реконструйовано кладову VIII площею 2,7 кв. м та коридор ІХ площею 4,6 кв. м у кухню 5-2, площею 8,7 кв. м. Пізніше до житлового будинку було добудовано тамбур 5-9 площею 4 кв. м та житлову кімнату 5-10 площею 16,1 кв .м. Внаслідок добудов та реконструкцій житлова площа будинку збільшилася з 167,3 кв. м до 215,2 кв. м. Всі добудовані та реконструйовані приміщення були зведені після отримання відповідних дозволів виконавчого комітету, однак без належно затвердженого проекту.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 02 серпня 2018 року відмовлено у реєстрації прав власності позивача на належну їй частину житлового будинку.

Приміщення «5-3» у прибудові «а2» відповідно до відмітки КП «Сумське міське БТІ» є самовільно переобладнаним приміщенням. Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження № 1191 від 08 січня 2019 року при переобладнанні житлової кімнати «5-3» площею 15,1 кв. м порушень державних будівельних норм немає. Також згідно даного висновку будівельно-технічного дослідження зроблено висновок про можливість виділу у натурі по сформованому порядку користування, частини житлового будинку з надвірними спорудами, запропоновано варіант виділу позивачу приміщень та господарських споруд, при даному варіанті виділу можлива експлуатація приміщень житлового будинку та господарських споруд як окремих об’єктів нерухомості.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, просить:

- визнати на нею право власності на самовільно переплановану кімнатну «5-3» площею 15,1 кв. м у прибудові «а2» житлового будинку за адресою: м. Суми, вул. Псільська, 37;

- виділити їй в натурі частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Псільська, 37, а саме: приміщення житлової прибудови літ. «А1-1»:підвал: погріб: «5-7», площею 13,2 кв. м; 1-й поверх: житлова кімната «5-4», площею 18,2 кв. м; житлова кімната «5-5», площею 26,1 кв. м. Приміщення житлової прибудови літ. «А2-1»: житлова кімната «5-10», площею 16,1 кв. м. Приміщення прибудови літ. «а2»: житлова кімната «5-3», площею 15,1 кв. м. Приміщення прибудови літ. «а8»: кухня «5-2», площею 8,7 кв. м; вбиральня «5-6», площею 1,1 кв. м; ванна «5-8», площею 2,2 кв. м. Приміщення прибудови літ. «а9»: коридор «5-1», площею 7,0 кв. м. Приміщення прибудови літ. «а10»: тамбур «5-9» площею 4,0 кв. м. Господарські споруди: сарай-кухня літ «П», погріб «п-г», гараж літ. «К», 1/3 частина огорожі № 1-2.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

Вказане рішення суду позивач через представника - адвоката ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1В, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду повністю та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно зазначено, що позивачем не отримано дозволу на будівництво прибудови, оскільки рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 585 від 25 жовтня 2005 року було надано такий дозвіл. Безпідставним є твердження про те, що земельна ділянка не виділялась позивачу, оскільки ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 1995 року земельна ділянка площею 337 кв. м, на якій розташовані прибудови, виділена попередньому власнику 1/3 частини житлового будинку, право на яке перейшло позивачу за договором купівлі-продажу.

Зазначає, що Тимчасовим порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1035, не передбачено окреме прийняття в експлуатацію господарських споруд і будівель, надбудов та прибудов до житлових і господарських будівель, що були споруджені до 01 січня 2008 року, рішенням Сумської міської ради від 14 квітня 2010 року № 3625-СМР, визначено Порядок вирішення питань збереження господарських споруд і будівель, надбудов та прибудов до житлових та господарських будівель, що були споруджені до 01 січня 2008 року.

Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження № 1191 від 08 січня 2019 року зроблено висновок про можливість виділу у натурі по сформованому порядку користування, частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Псільська, 37, та зазначено про можливість експлуатації приміщень житлового будинку та господарських споруд як окремих об’єктів нерухомості. А тому існують всі законні підстави для визнання за позивачем права власності на самовільно переплановану кімнату та поділ об’єктів нерухомого майна в натурі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1, її представника – адвоката ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем здійснювалось будівництво без проектної документації, без декларації на початок виконання будівельних робіт та на невідведеній земельній ділянці, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини будинку № 37 по вул. Псільська, у м. Суми згідно договору купівлі-продажу від 09 серпня 1991 року (а.с. 8-9).

Дозволом виконавчого комітету районної ради народних депутатів м. Суми від 27 квітня 1992 року № 133 дозволено ОСОБА_1 прибудувати до своєї частини житлового будинку приміщення для господарчо-побутових потреб загальним розміром 3,5 х 5,00, будівництво гаражу і сараю загальним розміром 5,00 х 7,00 м, по вул. Псільській, 37 (а.с. 17).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 1995 року встановлено порядок користування підвальним приміщенням житлового будинку, який розташований за адресою: м. Суми, вул. Псільська, 37, а також порядок користування земельною ділянкою, на якій цей будинок знаходиться та виділено ОСОБА_1 земельну ділянку площею 337 кв.м, (а.с. 16-17).

Дозволами Виконавчого комітету Ковпаківської районної Ради народних депутатів м. Суми позивачу дозволено будівництво сараю розміром 4,05 х 7,70 м та тамбура до частини житлового будинку розміром 2,35 х 2,33 м та ганку розміром 1,54 х 1,32 м (а.с. 18-19).

З технічного паспорта вбачається: на житловий будинок індивідуального житлового фонду за вищезазначеною адресою, виготовлений Сумським обласним об’єднаним бюро технічної інвентаризації станом на 08 серпня 1991 року загальна площа належної позивачу квартири № 5 (1/3 будинку) становить 58,9 кв. м. (а.с. 13-15); на житловий будинок (домоволодіння) за вищезаназначеною адресою, виготовлений Сумським обласним об’єднаним бюро технічної інвентаризації станом на 14 червня 1998 року, виходячи з поетажного плану загальна площа квартири № 5 становить 82,4 кв. м; на домоволодіння по вул. Псільська, 37, квартал № 387, виготовлений КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 08 грудня 2006 року житлова площа та загальна площа квартири № 5 збільшена за рахунок добудови (житлової кімнати) на 16,1 кв.м, загальна площа квартири АДРЕСА_1 98,5 кв.м (а.с. 23-26).

На вищезазначену добудову позивачу було надано рішення виконавчого комітету від 25 жовтня 2005 року № 585, яке дозволяє будівництво, узаконення раніше збудованих житлових будинків, господарських будівель і споруд згідно з додатком, де ОСОБА_1 дозволяється будівництво житлової добудови до частини будинку розміром 4,00 х 5,00 м. (а.с. 21).

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що позивач здійснила будівництво добудови (житлової кімнати, площею 16,1 кв. м.) до будинку 37 по вул. Псільська у м. Суми з порушенням містобудівного законодавства, а саме без отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Тобто такі роботи можна вважати самочинним будівництвом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво, хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Згідно п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (зі змінами) у випадку визнання права власності на самочинно збудований об’єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об’єкта.

Так, згідно п. 17 Порядку замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації про готовність до експлуатації самочинно збудовано об’єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду.

Рішенням № 42364224 від 02 серпня 2018 року державного реєстратора прав на нерухоме майно відмовлено у державній реєстрації права власності на 1/3 частини житлового будинку, що розташований: м. Суми, вул. Псільська, 37, так як заявником відповідно до чинного законодавства у тридцятиденний строк не було подано документ, що надає дозвіл на введенню в експлуатацію самочинно збудованих приміщень та підтверджує зміну площі житлового будинку та письмову заяву або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об’єкт нерухомого майна (а.с. 29).

Згідно з ч.3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-1328цс15 від 02 грудня 2015 року, що із контексту норм частин третьої статті 376 ЦК України випливає, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Дана умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об’єкт нерухомості за такою особою за рішенням суду.

Проте також слід ураховувати положення ч.1 ст. 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, яка здійснила самочинне будівництво, відповідного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об’єкті нерухомості.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що судом безпідставно зазначено, що позивачем не отримано дозволу на будівництво прибудови, оскільки рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 585 від 25 жовтня 2005 року було надано такий дозвіл, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно рішенням виконавчого комітету від 25 жовтня 2005 року № 585 було надано дозвіл на будівництво, узаконення раніше збудованих житлових будинків, господарських будівель і споруд згідно з додатком, де ОСОБА_1 дозволяється будівництво житлової добудови до частини будинку розміром 4,00 х 5,00 м. Однак, отримавши це рішення позивач відповідно до ст. 22 Закону України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року мала одержати дозвіл на виконання будівельних робіт.

Згідно діючого на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про планування та забудову територій» (який втратив чинність 13 березня 2011 року), а саме ч. 14 ст. 24 вказаного Закону – дозвіл на будівництво об’єкта містобудування не дає право на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ч. 1 та 2 вказаного Закону дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних

робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр

наданих дозволів.

Вказаний дозвіл на виконання будівельних робіт позивачем отримано не було.

Згідно положень ст. 29 вказаного Закону здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а

також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Постановою від 13 червня 2018 року № 27 Управління державного архітектурно-будівельного контролю по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП за здійснення будівництва добудови (житлової кімнати площею 16,1 кв. м) до будинку 37 по вул. Псільській з порушенням містобудівного законодавства (а.с. 76). Дана постанова позивачем оскаржена не була. Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

Твердження апелянта, що земельна ділянка, на якій розташовані прибудови, була виділена ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 1995 року, є помилковими.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки – це документ, що розробляється фізичними або юридичними особами, які мають ліцензію на проведення робіт із землеустрою і включає в себе текстові та графічні матеріали, обов’язкові положення, встановлені завданням на розроблення проекту, інші дані, необхідні для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки та складається у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок (ст. 50 Закону України «Про землеустрій», Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 26 травня 2004 року № 677).

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Жодних доказів на підтвердження відведення земельної ділянки на місцевості з визначенням конкретних меж під збудованим нерухомим майном позивачем надано не було. За відсутності таких доказів і за умови задоволення позову апеляційний суд позбавлений можливості перевірки відсутності порушення прав іншого співвласника будинку за адресою: м. Суми, вул. Псільська, 37.

Наявність висновку будівельно-технічого дослідження № 1191 від 08 січня 2019 року, яким встановлено, що при переобладнанні житлової кімнати «5-3» площею 15, 1 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Псільська, 37 порушень державних будівельних норм немає та про можливість виділу позивачу в натурі по сформованому порядку користування частини житлового будинку з надвірними спорудами, не є підставою для задоволення позову, так як позивачем здійснювалось будівництво без проектної документації, без декларації на початок виконання будівельних робіт та на невідведеній земельній ділянці.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 травня 2019 року.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_3