Справа № 456/3470/18 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/654/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Львів

Справа № 456/3470/18

Провадження № 22-ц/811/654/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2018 року у складі судді Янів Н.М.

у справі

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортно) страхове бюро України звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 42830,82 грн. понесених витрат на відшкодування шкоди, а також сплачений ними судовий збір.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу 42 830 (сорок дві тисячі вісімсот тридцять) гривень 82 копійки витрат, повязаних з регламентною виплатою, а також 1 762 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні) сплаченого позивачем судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення необґрунтованим з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заяву про виплату страхового відшкодування в межах річного строку підписав громадянин ОСОБА_2 , який не є потерпілим та не надав документів, які б підтвердили його повноваження звертатись в інтересах ОСОБА_3 а тому звернувся з такою заявою в супереч вимогам ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначає, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 07.11.2014 року, заява про страхове відшкодування до МТСБ України була подана самим ОСОБА_3 лише 27.01.2016 року, після спливу річного терміну А тому у МТСБУ не було підстав для виплати ОСОБА_3 страхового відшкодування.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2018 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник МТСБУ надав відзив на апеляційну скаргу, просить рішення залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що постановою Апеляційного суду Львівської області від 29.07.2015 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження у вказаній справі було закрито, у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38, п. 7 ст 247 КУпАП (а.с. 5).

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 29.07.2015 встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , 7.11.2014 о 23.30 год., керуючи автомобілем Форд д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі вул. Кар`єрна в м. Стрий в напрямку основної дороги, виконуючи лівий поворот на трасу, автодорогу Київ -Чоп на 618 км + 300м не дав дорогу автомобілю, що наближався по головній дорозі «Рено Кенго» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який наближався до даного перехрестя по головній дорозі, внаслідок чого відбулось ДТП та обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент ДТП відповідач ОСОБА_1 не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у звязку з чим МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 41649,82 грн.

Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового від 27.01.2016 та висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 28 від 17.05.2015 (а.с.6-12).

Також МТСБУ було сплачено 1181 грн. за послуги аварійного комісара, що стверджується витягом з рахунку про оплату послуг аварійного комісара по справі № 25453.

Загальний розмір витрат МТСБУ складає 42830,82 грн.

13.04.2016 з метою досудового врегулювання спору, МТСБУ звернулось до відповідача з листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв'язку з проведенням регламентної виплати потерпілому. На даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати МТСБУ (а.с.15).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції врахувавши те, що позивачем здійснено регламентну виплату потерпілій стороні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і така сталася з вини відповідача, як водія транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а також такий не являється особою, визначеною п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на вимогу позивача відмовився добровільно компенсувати понесені позивачем витрати, а тому суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути в порядку регресу в користь позивача понесені ним витрати на виплату страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Відповідно п. п. 38.2.1. п.38.2 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 у пункті 26 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.

Встановлено, що МТСБУ здійснила виплату потерпілій особі в розмірі 41649,82 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2911рв від 14.04.2016.

А тому відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 23 Закону України «Про страхування» МТСБУ має право відшкодування суми в розмірі 41649,82 грн. у межах понесених фактичних витрат із ОСОБА_1 , який згідно з постановою Апеляційного суду Львівської області від 29.07.2015 визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться лише щодо пропуску ОСОБА_3 річного строку для звернення з заявою до МТСБУ щодо здійснення виплати, проте такі спростовуються матеріалами справи.

Представником МТСБУ на спростування тверджень ОСОБА_1 було подано заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка подана в межах річного строку а саме 25 грудня 2014 року.

Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 травня 2019 року.

Головуючий

Судді