Справа № 635/8791/18
Провадження № 2/635/496/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року                                                         селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді – О.М. Пілюгіної

за участі секретаря Зуєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним, про визнання права власності,

представник позивача ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

позивач подав до суду позовну заяву та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 27 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 , яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради, площею 2,0 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; визнати за позивачем право власності на земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1 , яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради, площею 2,0 га.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 05 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір про намір укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 , яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передавав завдаток в розмірі 3990 гривень. В день, що був призначений для нотаріального посвідчення договору, а саме 27 квітня 2012 року позивач разом з відповідачем виїхали та оглянули земельну ділянку та позивач прийняв її згідно межових знаків і сплатив її повну вартість в розмірі 63840,00 гривень з урахуванням завдатку. При нотаріальному посвідченні угоди з’ясувалося, що у відповідача відсутній повний пакет документів, тому сторони підписали лише текст договору на звичайному папері і нотаріальне оформлення угоди було відкладено на сім днів, про що складено відповідну додаткову угоду до договору про намір укласти договір купівлі-продажу. Проте, ані через сім днів, ані пізніше відповідач не узгодив з позивачем час нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу, при цьому останній сплатив в повному обсязі кошти та прийняв ділянку для користування. На численні звернення позивача, в тому числі письмові, відповідач затягував час, постійно відкладав нотаріальне оформлення та просив почекати. В квітні 2017 року позивачу стало відомо, що відповідач дав рекламу в інтернеті на свій номер телефону щодо продажу вищевказаної земельної ділянки. Позивач заявив про неприпустимість таких дій з боку відповідача, на що останній знову пообіцяв укласти нотаріально-посвідчену угоду купівлі-продажу, але в узгоджений час ОСОБА_2 до нотаріуса не з’явився та уникав від зустрічі з позивачем.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2019 року відкрито провадження по справі.

06 травня 2019 року суду подана заява про укладення мирової угоди між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 травня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в затвердженні мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним, про визнання права власності.

Представник позивача - ОСОБА_3 , який діє на підставі ордеру серії ДН № 071454, що виданий 12 березня 2019 року, в судовому засіданні підтримав заявлені його довірителем вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, крім того пояснив, що відповідач для нотаріального оформлення угоди не надав витягу з Державного земельного кадастру.

Алтухов ОСОБА_4 в судове засідання не з’явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Будь-яких інших заяв та клопотань сторонами не надано.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 05 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про намір укласти договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого сторони зобов’язалися укласти договір купівлі-продажу (відчуження) об’єкта нерухомості: земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 , яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради та провести повний розрахунок в строк до 17:00 04 травня 2012 року у нотаріуса ОСОБА_5 ; також в день укладення вказаного договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 3990 гривень, що є еквівалентом 500 доларів США; при укладенні договору купівлі-продажу (відчуження) об’єкта нерухомості, вказана сума зараховується в рахунок суми, що сплачується покупцем за відчужуваний об’єкт нерухомості.

27 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про намір укласти договір купівлі продажу, відповідно до умов якого сторони прийняли на себе зобов’язання нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки не пізніше 20 травня 2012 року; продавець підтвердив, що покупець здійснив повний розрахунок за продану ділянку 2 га кадастровий номер: НОМЕР_1 , яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради, у зв’язку з чим претензій не має; покупець підтвердив, що зобов’язання з передачі ділянки продавцем виконані та покупець не має претензій до продавця по її межам та стану.

27 квітня 2012 року ОСОБА_2 , як продавець та ОСОБА_1 , як покупець уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець продав, а покупець придбав земельну ділянку площею 2 га кадастровий, номер: НОМЕР_1 , яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради.

Також в якості доказів позивачем суду надано:

лист ОСОБА_2 до ОСОБА_1 від 23 травня 2013 року з повідомленням про намір нотаріально посвідчити договір-купівлі продажу земельної ділянки у вересні 2013 року;

лист ОСОБА_2 до ОСОБА_1 від 26 серпня 2015 року з повідомленням про намір нотаріально посвідчити договір-купівлі продажу земельної ділянки наступного року;

розписка ОСОБА_2 від 16 квітня 2017 року, за даними якої останній зобов’язався надати повний пакет документів для нотаріального завершення купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,0 га, яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради; також підтвердив отримання від ОСОБА_1 повного розрахунку за продаж ділянки та жодних доплат не потребує;

державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданий на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 1473 від 04 березня 2010 року на ім’я ОСОБА_2 , земельна ділянка кадастровий номер: НОМЕР_1 , яка розташована на території Русько-Тишківської сільської ради, площею 2,0000 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За приписами ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Суд, аналізуючи доводи позивача, надані докази у їх сукупності, приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання договору купівлі-продажу від 27 квітня 2012 року дійсним, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена.

Натомість, підписання відповідачем мирової угоди та його фактичне визнання позову спростовує доводи позивача про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору та втрати можливості його посвідчити нотаріально, тому суд відмовляє позивачу в задоволенні його вимог про визнання дійсним договору від 27 квітня 2012 року купівлі – продажу земельної ділянки.

Враховуючи, що судом відмовлено позивачу в задоволенні вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, тому відсутні підстави для задоволення вимог про визнання за ним права власності на земельну ділянку на підставі вказаного договору.

За вказаних обставин, суд, не знаходить законних підстав для задоволення позову і повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені позивачем суд відносить за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 263-265, 354 ЦПК України, ст. 220 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним, про визнання права власності – повністю відмовити.

Судові витрати понесені позивачем ОСОБА_1 – віднести за його рахунок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданий 18 лютого 2016 року Дзержинським РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , паспорт громадянина України НОМЕР_6 , виданий 12 червня 2002 року Жовтневим РВ ГУМВС України в Харківській області, місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 15 травня 2019 року.

Суддя                                                         О.М. Пілюгіна