Провадження №2/760/1322/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Усатової І.А.
за участю секретаря Мелешко О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КІЙЖИТЛО»про стягнення коштів, -
Позивач ОСОБА_1 26.11.2018 звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «КІЙЖИТЛО» про стягнення коштів у розмірі 278 050 грн., посилаючись на те, що 26.04.2016 вона уклала з ТОВ «КІЙЖИТЛО» попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого сторони зобов`язалися в строки, встановлені в п.п. 1.4.1 п. 1.4 розділу 1 Попереднього договору, укласти Договір купівлі-продажу квартири (Основний договір), згідно якого Сторона-1 (Продавець) зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в п.п. 1.4.2 п. 1.4 розділу 1 Попереднього договору («Об`єкт»), яка знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_1 («Будинок»), а сторона -2 (в Основному договорі - Покупець), зобов`язується прийняти у власність (купити) Об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі, згідно з розділом 2 Попереднього договору.
Позивач зазначає, що водночас, 28.04.2016 між нею та ТОВ «КІЙЖИТЛО» було укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань №СС/Д1/99-151/Н, для підтвердження зобов`язань, що виникли у Сторін, згідно з Попереднім договором, укладеним 28.04.2016., між позивачем та ТОВ «КІЙЖИТЛО», щодо укладення та нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу квартири («Основний договір»), та забезпечення виконання таких зобов`язань, Сторона-2 сплачує Стороні-1 суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 Попереднього договору. Вказана сума коштів після її належної оплати Стороною-2 за Договором зараховується Стороною-1 до платежів за Основним договором.
Відповідно до п. 2.1 даного договору, розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов Договору, як забезпечення виконання зобов`язань, згідно п. 1.1 розділу 1 Договору становить: 609 572 грн. 25 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 101 595 грн. 38 коп.
П. 2.2 даного договору передбачено, що грошові кошти у розмірі 278 050 грн. 50 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 46 341 грн. 75 коп., Сторона-2 сплачує Стороні-1 у строк до 06.05.2016 р.
На виконання умов Договору та п.п.2.2 Договору позивачем було здійснено оплату у розмірі 278 050 грн. 50 коп. відповідачу, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 55 від 05.2016, № 51 від 29.04.2016, № 53 від 04.05.2016.
Позивач вказує, що п. 7.10 попереднього договору, зазначений договір може бути розірваний за згодою Сторін, про що Сторони укладають Договір про розірвання Попереднього договору та Договору забезпечення.
22.12.2016. між нею та ТОВ «КІЙЖИТЛО» було укладено Договір про розірвання Попереднього договору, посвідчений 22.12.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О., за реєстровим №1653 та Договір про розірвання Договору про забезпечення виконання зобов`язань, укладеного 28.04.2016 за №СС/Д1/99-151/Н.
П. 2.1 договору про розірвання Договору про забезпечення виконання зобов`язань, укладеного 28.04.2016 за №СС/Д1/99-151/Н від 22.12.2016, зазначено, що на день укладання цього Договору Сторона-2 фактично сплатила Стороні-1 на виконання Договору про забезпечення грошові кошти у розмірі - 278 050 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 46 341, 66 грн.
Відповідно до п. 2.3 даного договору, остаточна сума, що повинна бути повернута Стороною-1 Стороні-2 становить - 278 050 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 46 341 грн.
Позивач посилається на те, що відповідач жодних виплат на користь позивача передбачених договором ТОВ «КІЙЖИТЛО» не здійснив та взагалі будь-які звернення щодо виплати заборгованості ТОВ «КІЙЖИТЛО» ігноруються, таким чином на сьогоднішній день заборгованість відповідача становить 278 050 грн. 00 коп.
Таким чином, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за договором, в зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник подала заяву про розгляду справи без участі сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву від відповідача до суду не надходило.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечує позивач.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Судом встановлено, що 28.04.2016 між ОСОБА_1 та ТОВ «КІЙЖИТЛО» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири.
Відповідно до п. 1.1 даного договору, за попереднім договором сторони зобов`язуються в строки, встановлені в п.п. 1.4.1 п. 1.4 розділу 1 Попереднього договору, укласти Договір купівлі-продажу квартири (Основний договір), згідно якого Сторона-1 (в Основному договорі - Продавець) зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в п.п. 1.4.2 п. 1.4 розділу 1 Попереднього договору («Об`єкт»), яка знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_1 («Будинок»), а сторона -2 (в Основному договорі - Покупець), зобов`язується прийняти у власність (купити) Об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі, згідно з розділом 2 Попереднього договору.
28.04.2016 між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «КІЙЖИТЛО» було укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань №СС/Д1/99-151/Н, для підтвердження зобов`язань, що виникли у Сторін, згідно з Попереднім договором, укладеним 28.04.2016, між позивачем та ТОВ «КІЙЖИТЛО», щодо укладення та нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу квартири («Основний договір»), та забезпечення виконання таких зобов`язань, Сторона-2 сплачує Стороні-1 суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 Попереднього договору. Вказана сума коштів після її належної оплати Стороною-2 за Договором зараховується Стороною-1 до платежів за Основним договором.
Відповідно до п. 2.1 даного договору, розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов Договору, як забезпечення виконання зобов`язань, згідно п. 1.1 розділу 1 Договору становить: 609 572 грн. 25 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 101 595 грн. 38 коп.
П. 2.2 даного договору визначено, що грошові кошти у розмірі 278 050 грн. 50 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 46 341 грн. 75 коп., Сторона-2 сплачує Стороні-1 у строк до 06.05.2016 р.
На виконання умов Договору та п.п.2.2 Договору ОСОБА_1 було здійснено оплату у розмірі 278 050 грн. 50 коп. ТОВ «КІЙЖИТЛО», що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 55 від 05.2016, № 51 від 29.04.2016, № 53 від 04.05.2016.
Як вбачається з п. 4.3 зазначеного договору, у разі настання обставин, викладених у пункті 7.9, 7.10 розділу 7 Попереднього договору, сума грошових коштів, що фактично була сплачена Стороною-2 на рахунок Сторони-1, згідно розділу 2 Договору, повертається Стороні-2 у повному обсязі.
П. 7.10 попереднього договору купівлі-продажу квартири від 28.04.2016. визначено, що сторони погодились, що Попередній договір може бути розірваний за згодою Сторін, про що Сторони укладають Договір про розірвання Попереднього договору та Договору забезпечення.
22.12.2016 між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «КІЙЖИТЛО» було укладено Договір про розірвання Попереднього договору, 22.12.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О., за реєстровим №1653 та Договір про розірвання Договору про забезпечення виконання зобов`язань, укладеного 28.04.2016 за №СС/Д1/99-151/Н.
У пункті 2.1 договору про розірвання Договору про забезпечення виконання зобов`язань, укладеного 28.04.2016 за №СС/Д1/99-151/Н, зазначено, що на день укладання цього Договору Сторона-2 фактично сплатила Стороні-1 на виконання Договору про забезпечення грошові кошти у розмірі - 278 050 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 46 341 грн. 66 коп.
Відповідно до п. 2.3 даного договору, остаточна сума, що повинна бути повернута Стороною-1 Стороні-2 становить - 278 050 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 46 341 грн. 66 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, відзиву не подавав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2 780 грн. 50 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000 грн., з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Пунктом 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" передбачено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Встановлено, що адвокат Рожко Мирослава Геннадіївна здійснює представництво Коваленко Аліни Юріївни на підставі договору про надання правової допомоги адвокатом №Б-14/11 від 14.11.2018, ордеру від 14.11.2018 та копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2475.
Разом з тим, позивачем не надано підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 11, 16, 509, 525, 526, 530, 625, 626, 629, 635, 638, 652, 653, 654, 655 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 15, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 273, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, суд, -
Позов - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: