Ухвала

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 372/4399/15-ц

провадження № 61-14355св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали», Товариство з обмеженою відповідальністю «БРСМ-Нафта», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртрансоіл-2009», Товариство з обмеженою відповідальністю «Парком Транс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 листопада 2016 року у складі судді Болобана В. Г. та рішення Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2017 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Сержанюка А. С., Данілова О. М. і касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовами, які ухвалами Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2015 року та від 16 лютого 2016 року об`єднані в одне провадження, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали» (далі ТОВ «Побутрембудматеріали»), Товариства з обмеженою відповідальністю «БРСМ-Нафта» (далі ТОВ «БРСМ-Нафта»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансоіл-2009» (далі ТОВ «Укртрансоіл-2009»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Парком Транс» (далі ТОВ «Парком Транс») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 08 червня 2015 року на нафтобазі ТОВ «Побутрембудматеріали» за адресою: вулиця Південна, 1 та 1-а, смт Глеваха, Васильківський район, Київська область сталася пожежа, яка виникла в результаті недотримання власником нафтобази та іншими відповідачами правил експлуатації об`єктів підвищеної небезпеки, про що свідчать результати відповідної перевірки. Ця надзвичайна подія, яка тривала понад 10 днів, виявила очевидну небезпеку для життя та здоров`я, загрозу для навколишнього природного середовища, призвела до порушення усталених способів їх особистого і сімейного життя, а також до звуження можливостей використання продукції підсобного господарства. Внаслідок пожежі були порушені їх конституційні права, зокрема право на життя і здоров`я, на екологічну безпеку та безпеку довкілля. Вони та члени їх сімей пережили значні душевні страждання у вигляді постійного стресу, тривоги та переживань. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просили стягнути солідарно з відповідачів на користь кожного з них по 263 088 грн на відшкодування моральної шкоди.

Під час розгляду справи позивачі неодноразово уточнювали позовні вимоги та остаточно просили стягнути солідарно з відповідачів на користь кожного з них на відшкодування спричиненої моральної шкоди 576 мінімальних заробітних плат, що становить 835 200 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 листопада 2016 року позови ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ТОВ «Побутрембудматеріали», ТОВ «Парком Транс» на користь ОСОБА_1 спричинену моральну шкоду в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що становить 43 500 грн. Стягнуто солідарно з ТОВ «Побутрембудматеріали», ТОВ «Парком Транс» на користь ОСОБА_3 спричинену моральну шкоду в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що становить 43 500 грн. Стягнуто солідарно з ТОВ «Побутрембудматеріали», ТОВ «Парком Транс» на користь ОСОБА_4 спричинену моральну шкоду в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що становить 43 500 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що окрім хронічного забруднення ґрунту в районі надзвичайної ситуації, також мав місце безпосередній вплив наслідків пожежі у вигляді опадів чорного кольору на території навколо епіцентру події, що призвело до додаткового забруднення харчових продуктів на земельних ділянках позивачів та самого ґрунту. Наявність моральної шкоди є виключно індивідуальним явищем. Розрахунки, наведені у висновках спеціалістів за результатами психологічного дослідження, не можуть братися до уваги, оскільки такі дослідження не враховували психологічних особливостей кожного з позивачів. Суд вважав, що вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, так як за станом здоров`я протягом року вона не з`являлася в судові засідання та не надала особистих пояснень з приводу заподіяння їй моральної шкоди. З урахуванням глибини та характеру душевних страждань, яких зазнали інші позивачі, засад розумності, виваженості і справедливості, суд оцінив моральну шкоду кожного з них у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що становить 43 500 грн. При цьому суд виходив з того, що обов`язок з відшкодування такої шкоди необхідно покласти на ТОВ «Побутрембудматеріали» як власника нафтобази та ТОВ «Парком Транс» як її орендаря в солідарному порядку.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та апеляційну скаргу ТОВ «Побутрембудматеріали», до якої приєдналося ТОВ «Парком Транс», задоволено частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким об`єднані позови задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Побутрембудматеріали» на користь ОСОБА_1 58 100 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ТОВ «Парком Транс» на користь ОСОБА_1 24 900 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ТОВ «Побутрембудматеріали» на користь ОСОБА_3 58 100 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ТОВ «Парком Транс» на користь ОСОБА_3 24 900 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ТОВ «Побутрембудматеріали» на користь ОСОБА_2 121 800 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ТОВ «Парком Транс» на користь ОСОБА_2 52 200 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ТОВ «Побутрембудматеріали» на користь ОСОБА_4 58 100 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ТОВ «Парком Транс» на користь ОСОБА_4 24 900 грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні позовів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ТОВ «БРСМ-Нафта», ТОВ «Укртрансоіл-2009» відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди на ТОВ «Побутрембудматеріали» як власника нафтобази та ТОВ «Парком Транс» як її орендаря. Поряд з цим вказані юридичні особи повинні відшкодувати таку шкоду не в солідарному порядку, а кожна з них окремо. Також місцевий суд безпідставно та невмотивовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , яка не з`являлася в судові засідання через неможливість самостійно пересуватися, тобто з поважних причин. Збільшуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції врахував характер та обсяг моральних страждань кожного з позивачів, пов`язаних з наслідками пожежі, при цьому виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи.

27 червня 2017 року ТОВ «Побутрембудматеріали» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2017 року, а справу направити на новий розгляд.

Касаційна скаргаТОВ «Побутрембудматеріали» мотивована тим, що висновок судів попередніх інстанцій щодо можливого негативного впливу пожежі на стан здоров`я позивачів ґрунтується виключно на припущеннях. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між пожежею і хворобами позивачів. Також необґрунтованим є висновок судів щодо знищення чи пошкодження майна (сільськогосподарської продукції), оскільки факт наявності у позивачів такого майна встановлено лише з їх слів (за відсутності доказів належності їм земельних ділянок з визначенням асортименту та кількості вирощеної продукції). В матеріалах справи є лише акт обстеження одного домоволодіння, яке належить ОСОБА_6 . Пояснювальна записка до протоколів досліджень ґрунту від 24 та 26 червня 2015 року, складена фахівцями лабораторії канцерогенних факторів Державної установи «Інститут гігієни та медичної екології імені О. М. Марзєєва Національної академії медичних наук України», не містить заборони щодо вживання сільськогосподарської продукції. Згідно з інформацією Головного управління Держсанепідслужби у Київській області за результатами досліджень не виявлено перевищень гранично допустимих концентрацій шкідливих речовин в атмосферному повітрі та воді. У звіті за результатами громадської оцінки впливів пожежі на довкілля зазначено, що рівні забруднення довкілля в усіх досліджуваних напрямах не змінилися та не потягнули будь-яких негативних наслідків у вигляді шкоди довкіллю та/або окремим об`єктам після аварії на нафтобазі та не розповсюдилися за її межі, що, у свою чергу, не несе додаткової загрози об`єктам довкілля та здоров`ю населення. Таким чином, в матеріалах справи містяться суперечливі докази щодо наявності/відсутності шкоди довкіллю, однак без будь-якого обґрунтування судами надано перевагу одним доказам без оцінки інших. Дослідження навколишнього середовища свідчать про те, що забруднення територій відбувалося до настання пожежі, при цьому жоден із наданих документів не містить інформації стосовно причин такого хронічного забруднення, а тим більше не пов`язує з ним відповідачів. Навколо населених пунктів, мешканцями яких є позивачі, крім належної ТОВ «Побутрембудматеріали» нафтобази, розміщені ще й військова частина, військовий аеродром, підземні нафтосховища, асфальтний завод та нафтобаза компанії «KЛO». Однак в загальному контексті стану довкілля судами не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між хронічним багаторічним забрудненням територій в цілому та присадибних ділянок позивачів зокрема. Судами не було здійснено порівняльного аналізу між чинниками забруднення ґрунтів до пожежі з показниками, отриманими після неї. Хоча саме таке порівняння мало б визначити наявність підстав для застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Можливість відшкодування моральної шкоди має бути прямо передбачена нормами відповідного матеріального закону. ТОВ «Побутрембудматеріали» є тільки власником нафтобази, яку передало в оренду, а тому суди необґрунтовано поклали на нього відповідальність.

28 червня 2017 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 також подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив змінити рішення Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2017 року шляхом задоволення об`єднаних позовів у повному обсязі.

Касаційна скаргамотивована тим, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги висновок спеціалістів за результатами психологічного дослідження, у зв`язку з чим неправильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди. Крім того, суд помилково виключив з числа відповідачів ТОВ «Укртрансоіл-2009», яке також використовувало у своїх цілях нафтобазу (зберігало на ній бензин та інші паливно-мастильні матеріали), що підтверджується звітом Урядової комісії з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, актом проведення спеціального розслідування нещасних випадків (аварії) форми Н-5 та договірними відносинами, які склалися між товариствами. Оскільки моральна шкода спричинена відповідачами спільно, то відповідальність за таку шкоду вони мають нести в солідарному порядку. Правильно пославшись у своєму рішенні на доведеність порушення прав позивачів через дію джерела підвищеної небезпеки, апеляційний суд не дав правової оцінки факту наявності вини в діях відповідачів.

До суду касаційної інстанції також надійшло клопотання представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , в якому заявник просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

В обґрунтування поданого клопотання ОСОБА_5 посилається на те, що вперше в історії сучасної України суд задовольнив позовні вимоги фізичних осіб про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням їх прав на безпечне для життя і здоров`я довкілля, яке гарантоване частиною першою статті 50 Конституції України. Тільки за фактом пожежі на нафтобазі до групи компаній, які діють під брендом «БРСМ», подано 650 позовів. Також на розгляді в Обухівському районному суді Київської області перебувають 500 справ за позовами мешканців Обухівського району до Трипільської теплоелектростанції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням їх прав на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Таким чином, ця справа містить виключну правову проблему і її передача на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формулювання єдиної правозастосовної практики.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Обухівського районного суду Київської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 березня 2018 року справу № 372/4399/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав фізичних осіб на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з частиною першою статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Згідно зі статтею 282 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю та здоров`ю.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» шкода (в тому числі моральна), заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок аварії, що сталася на об`єкті підвищеної небезпеки, незалежно від вини суб`єкта господарської діяльності, у власності або у користуванні якого перебуває об`єкт підвищеної небезпеки, відшкодовується суб`єктом господарської діяльності цим особам у повному обсязі, крім випадків, коли аварія виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Норма статті 16 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» застосовується судами неоднозначно та потребує роз`яснення щодо її застосування з огляду на таке.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди необхідно покласти на ТОВ «Побутрембудматеріали» як власника нафтобази (об`єкта підвищеної небезпеки) та ТОВ «Парком Транс» як її орендаря.

Поряд з цим у справах № 372/771/16-ц, № 372/1243/16-ц за об`єднаними позовами фізичних осіб до ТОВ «Побутрембудматеріали», ТОВ «БРСМ-Нафта», ТОВ «Укртрансоіл-2009», ТОВ «Парком Транс» про відшкодування моральної шкоди суд апеляційної інстанції виходив з того, що обов`язок з відшкодування вказаної шкоди також повинне нести ТОВ «Укртрансоіл-2009», яке зберігало на території нафтобази паливно-мастильні матеріали (постанови Київського апеляційного суду від 03 червня 2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/82367594) та від 26 червня 2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/82790237)).

У справі № 372/1308/16-ц за об`єднаними позовами фізичних осіб до ТОВ «Побутрембудматеріали», ТОВ «БРСМ-Нафта», ТОВ «Укртрансоіл-2009», ТОВ «Парком Транс» про відшкодування моральної шкоди апеляційний суд дійшов висновку про те, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди необхідно покласти лише на власника нафтобази, яким є ТОВ «Побутрембудматеріали» (постанова Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/80330864)).

Аналогічних висновків суд апеляційної інстанції дійшов у справах № 372/724/16-ц, № 372/1396/18 за об`єднаними позовами фізичних осіб до ТОВ «Побутрембудматеріали», ТОВ «БРСМ-Нафта», ТОВ «Укртрансоіл-2009», ТОВ «Парком Транс» про відшкодування моральної шкоди (постанови Київського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/79083102) та від 23 жовтня 2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85173402)).

З наведених вище судових рішень вбачається різне розуміння судами положень статті 16 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», зокрема щодо того, який суб`єкт господарської діяльності має відшкодовувати моральну шкоду у власності або у користуванні якого перебуває об`єкт підвищеної небезпеки чи всі ці суб`єкти разом.

Зазначені обставини свідчать про наявність виключної правової проблеми, що стосується всіх спорів про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав фізичних осіб на безпечне для життя і здоров`я довкілля, яке гарантоване частиною першою статті 50 Конституції України, зокрема щодо визначення кола осіб, які повинні нести відповідальність за завдання такої шкоди.

Виключною правовою проблемою є також вирішення питання, чи підлягає застосуванню до спірних правовідносин стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 04 вересня 2014 року у справі «Дземюк проти України» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що для того, щоб порушити питання за статтею 8 Конвенції, втручання, щодо якого скаржиться заявник, має безпосередньо впливати на його житло, приватне або сімейне життя та має досягти певного мінімального рівня. Тому для рішення першочерговим є те, чи може забруднення довкілля, на яке скаржиться заявник, вважатися таким, що достатньо негативно впливає на користування зручностями його житла та якість його приватного і родинного життя (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Іван Атанасов проти Болгарії»).

Забруднення довкілля є одним з чинників, які впливають на стан здоров`я заявників, а отже на їх можливість користуватися своїм житлом, вести приватне та сімейне життя (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Дубенська та інші проти України»).

ЄСПЛ у своєму рішенні від 14 лютого 2012 року у справі «Харді та Мейл проти Сполученого Королівства» зробив висновок про те, що оцінка мінімального рівня є відносною та залежить від усіх обставин справи, таких як інтенсивність і тривалість шкідливого впливу та його фізичні чи психологічні наслідки. Також має братися до уваги загальний контекст довкілля. Не може бути небезпідставної скарги за статтею 8 Конвенції, якщо шкода, стосовно якої подаються скарги, є незначною у порівнянні з екологічними ризиками, притаманними життю в кожному сучасному місті.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний відбиває той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути в майбутньому з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

З точки зору якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини: 1) касаційні скарги мотивовані тим, що судами були допущені істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; 2) норми матеріального та процесуального права були застосовані судами першої та апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання про дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між інтересами сторін у справі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виходить з того, що вирішення цих правових питань, з урахуванням наведених вище судових рішень у спорах, які виникають з подібних правовідносин, містить виключну правову проблему для забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

При цьому однакове застосування закону забезпечує його загальнообов`язковість, рівність усіх перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Однакове застосування законів поліпшує громадське прийняття справедливості та правосуддя, а також довіру до суду.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Таким чином, судове рішення Великої Палати Верховного Суду необхідне для подальшого розвитку права та забезпечення єдності судової практики, оскільки вирішенню підлягає правове питання, яке потребує пояснення і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією.

Враховуючи викладене, з метою формування єдиної правозастосовчої практики, забезпечення єдності національного права та однакового застосування законів усіма судами, наявні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду згідно з частиною п`ятою статті 403 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за об`єднаними позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали», Товариства з обмеженою відповідальністю «БРСМ-Нафта», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансоіл-2009», Товариства з обмеженою відповідальністю «Парком Транс» про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутрембудматеріали» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2017 року і за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов