Справа № 490/3826/17
н/п 2/490/1740/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

13 травня 2019 р. м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого - судді Черенкової Н.П.,

за участю секретаря - Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Центрального районного суду м. Миколаєва клопотання представника відповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Наталі Іванівни - Подорожнього Андрія Сергійовича про відвід судді Черенковій Н.П. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДНІПРОФІНАНСГРУП", Товариства з обмеженою відповідальністю "Рієлтіс плюс", приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Наталії Іванівни про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації.

08.05.2019 року на адресу суду від відповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Наталі Іванівни - Подорожнього А.С. надійшла заява про відвід судді Черенковій Н.П., оскільки провівши 10.12.2018 року підготовче засідання за відсутності представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" та закривши підготовче провадження у справі №490/3826/17, суддя Черенкова Н.П. фактично обмежила та порушила процесуальні права відповідача, зокрема, щодо подання заяв та клопотань, додаткових доказів та пояснень відносно обставин справи. Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, у справі "Краска проти Швейцарії" від 19.04.1993 року просив заяву задовольнити, оскільки вищевикладені обставини викликають сумнів в неупередженості судді.

Суд вважає заявлений відвід таким, що не підлягає задоволенню.

Підстави для відводу (самовідводу) передбачені статтею 36 ЦПК України, відповідно до якої, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Частиною 4 ст. 36 ЦПК передбачено, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З системного аналізу підстав, які наведені у ст. 36 ЦПК України вбачається, що особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості. Водночас, для того, щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними.

Законодавство України визначає основами здійснення правосуддя, перш за все законність, об'єктивність і неупередженість. Подібні гарантії закріплені в ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини. Таким чином, Конвенція гарантує право на розгляд справи незалежним і неупередженим судом. Однією з можливостей учасників процесу реалізувати зазначені гарантії є інститут відводу судді.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 р було певним чином уніфіковано порядок застосування інституту відводу судді.

Серед підстав для подачі заяви на відводу судді можна виділити: - участь в процесі під час прийняття попереднього рішення по цій справі в якості суб'єкта, залученого судом для сприяння правосуддю; - пряма або непряма зацікавленість в прийнятті того чи іншого рішення; - знаходження в родинних зв'язках з ким-небудь зі сторін або учасників процесу; - наявність інших обставин, які можуть свідчити про відсутність об'єктивності та неупередженості в діях судді.

Аналогічні підстави для відводу судді вказані і в Цивільно-процесуальному кодексі.

Отже, перелік підстав не є вичерпним і це концептуально правильно, оскільки різноманітні дії, висловлювання і, в цілому, поведінки судді можу мати наслідком його відводу від розгляду справи.

Наприклад, Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН, встановлено об'єктивність судді як необхідну умову належного виконання ним своїх обов'язків. Також Принципи передбачають прояв об'єктивності не тільки в змісті винесеного рішення, а й у всіх процесуальних діях, пов'язаних з подальшим прийняттям даного рішення.

Вищенаведене свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією. З одного боку, це дозволяє реалізувати конституційний принцип незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників. Мають місце випадки, коли використання інституту відводу судді спрямований на свідоме, невиправдане затягування процесу, що порушує права інших учасників і суперечить вимогам Конвенції щодо права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Однак, всі обставини, на які посилається особа, яка заявляє відвід судді, слід обґрунтувати. З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лендон, Очаківський-Лоран і Жюлі проти Франції» від 22.10.2007 року, № 21279/02 і 36448/02 слід, що презумпція особистої неупередженості судді діє, поки немає доказів протилежного (п. 76 рішення Суду).

Рішення ЄСПЛ також мають важливе значення в розробці критеріїв неупередженості та справедливості суду. Так, можна помітити цікаві висновки з цього приводу в рішенні ЄСПЛ у справі «Волков проти України». У п.104 рішення, Європейський суд вказав, що під неупередженістю варто розуміти відсутність упередженості і необ'єктивності. Також, з огляду на судову практику, ЄСПЛ роз'яснює, що неупередженість варто визначати виходячи із суб'єктивного і об'єктивного критеріїв.

При цьому, суб'єктивний критерій розглядається з урахуванням особистих переконань та поведінки конкретного судді. Іншими словами, суддя не повинен проявляти будь-яким чином особисту упередженість або упередження. Проявами особистої упередженості і заняття позиції однієї зі сторін до видалення в дорадчу кімнату, можуть свідчити висловлювання, а також коментарі судді або надання підказок стороні, щодо розпорядження своїми процесуальними правами, які за своїм змістом дають зрозуміти, що у суду вже сформована правова позиція по даній справі і їм здійснюється сприяння однієї зі сторін процесу, з метою винесення завідомо сформованого рішення.

Необхідно розуміти, що будь-яке втручання в розпорядження сторонами своїми процесуальними правами (принцип диспозитивності), апріорі є проявом суб'єктивного критерію, в частині упередженості суду. У цій частині Європейський суд вказав, що прояви упередженого ставлення не обмежуються поведінкою суду в процесі, а й охоплюють висловлювання та інші дії за його межами, що дають підстави вважати наявність суб'єктивного ставлення до справи.

Об'єктивний критерій оцінюється шляхом встановлення і забезпечення судом достатніх гарантій, для того, щоб виключити будь-які сумніви в його об'єктивності. Неухильне дотримання процесу (процедури) розгляду справи, є гарантією відсутності будь-якої упередженості головуючого в судовому засіданні.

Наступним пунктом свого рішення ЄСПЛ вказує, що між суб'єктивною і об'єктивною неупередженістю не існує беззастережного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об'єктивні побоювання щодо його неупередженості з точки зору стороннього спостерігача (об'єктивний критерій), але і може бути пов'язана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій). Подібні позиції також викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України».

Поширеними є випадки визнання судами зловживанням процесуальними правами заявлення учасниками процесу завідомо безпідставних відводів. Верховний Суд вважає відвід «завідомо безпідставним», якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ'єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони із процесуальними рішеннями судді.

Для прикладу, в ухвалі від 18.12.2018 р. у справі № 910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення - зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди із процесуальним рішенням Верховного Суду, після того, як суд мотивував таке рішення».

В ухвалі від 29.05.2018 р. у справі № 910/14716/17 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення - зловживанням процесуальними правами, оскільки як обґрунтування відводу судді у поданій заяві було вказано тільки те, що «після аналізу діяльності судді Верховного Суду у скаржника виникли сумніви в неупередженості та компетентності головуючого у даній справі судді», а в судовому засіданні на запитання суду щодо обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді та щодо часу, коли про такі обставини стало відомо учаснику у справі, представник останнього жодних обставин не зазначила та на докази не послалася, а також вказала, що про сумніви щодо неупередженості та компетентності судді скаржнику стало відомо та повідомлено довірителем представнику в день судового засідання.

Враховуючи положення ст. 36 ЦПК України, обставини, на які посилається позивач, не доводять та не можуть свідчити про існування обставин, що викликають сумніви в неупередженості головуючого судді й такі не підтверджені жодними доказами.

При цьому, згідно до положень ч.4 ст. 36 ЦПК України вказаної статті, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Таким чином, представником відповідача фактично висловлена незгода із процесуальними рішеннями судді, що не може бути підставою для відводу, при цьому з матеріалів справи та змісту заяви про відвід не вбачається обставин, які б вказували на наявність конфлікту інтересів у судді щодо результатів судового розгляду справи, а наведені ним обставини ніяким чином не можуть унеможливлювати ухвалення суддею об'єктивного рішення у справі - тому суд доходить до висновку про необґрунтованість заяви про відвід.

Відповідно до ч.3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому статті 33 цього Кодексу.

За такого, провадження у справі підлягає зупиненню, а справа для вирішення питання про відвід переданню іншому судді, якого необхідно визначити у порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 36, 37, 40, 259, 260 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання представника відповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Наталі Іванівни - Подорожнього Андрія Сергійовича про відвід судді Черенковій Н.П. по цивільній справі 490/3826/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДНІПРОФІНАНСГРУП", Товариства з обмеженою відповідальністю "Рієлтіс плюс", приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Наталії Іванівни про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації - відмовити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ДНІПРОФІНАНСГРУП", Товариства з обмеженою відповідальністю "Рієлтіс плюс", приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Наталії Іванівни про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації - зупинити.

Справу передати іншому складу суду для вирішення питання про відвід.

Ухвала в частині зупинення провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.П. Черенкова