КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 та Київського квартирно експлуатаційного управління на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Українця В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Головне квартирно експлуатаційне управління Збройних сил України, Київське квартирно експлуатаційне управління Міністерства оборони України про скасування рішення житлової комісії,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, Київське квартирно-експлуатаційне управління, про скасування рішення житлової комісії.
Посилається на те, що він є полковником у відставці та з 30 червня 1992 року перебував у загальній черзі на квартирному обліку при житловій комісії військової частини НОМЕР_1 , з якого його знято на підставі рішення житлової комісії від 27 червня 2017 року. Вважає прийняте житловою комісією рішення про зняття з квартирного обліку на підставі пункту 5 статті 40 ЖК УРСР незаконним та необґрунтованим, оскільки під час постановки на квартирний облік ним було надано всі необхідні документи із зазначенням в них достовірних відомостей про склад сім`ї та місце проживання. Станом на 30 червня 1992 року він не був забезпечений житлом за місцем своєї служби - у Київському гарнізоні і тому потребував поліпшення житлових умов для себе та членів своєї сім`ї у м. Києві. На день звернення до суду він не має у власності будь-якого житла.

Перебуваючи на службі в Київському гарнізоні до дня відставки він забезпечений житлом не був та потребував поліпшення житлових умов у м. Києві, за місцем служби та реєстрації.
Враховуючи вищекладене, ОСОБА_1 просив суд скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 червня 2017 року про зняття його з квартирного обліку та поновити його на квартирному обліку з 30 червня 1992 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 червня 2017 року про зняття з квартирного обліку полковника у відставці ОСОБА_1 , 1953 року народження, викладене в протоколі від 27 червня 2017 року № 6 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 .

Поновлено полковника у відставці ОСОБА_1 , 1953 року народження, на квартирному обліку з 30 червня 1992 року.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду, військова частина НОМЕР_1 та Київське квартирно експлуатаційне управління подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилаються на те, що судом першої інстанції не враховано, що станом на день зарахування позивача на квартирний облік він вже реалізував своє право, передбачене законом, на отримання житлового приміщення, а отже не потребував поліпшення житлових умов, у зв`язку з чим прийняття на квартирний облік не відповідало вимогам чинного законодавства.Суд не врахував інші норми законодавства, якими врегульовано правовідносини, що виникли між сторонами, а саме положення ч. 2 ст. 40 ЖК Української РСР, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про надання позивачем усіх відомостей, які відповідали дійсності, та про які було відомо житловій комісії під час постановки на квартирний облік. Зазначають також, що судом безпідставно зазначено в рішенні про те, що військовою частиною НОМЕР_1 не надано доказів підтвердження неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на квартирний облік, оскільки закон не вимагає обов`язкової наявності будь-яких рішень про встановлення неправомірності дій.
Вказані апеляційні скарги вже були предметом апеляційного розгляду.
Постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2019 року апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Київського квартирно експлуатаційного управління залишено без задоволення; рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2019 року касаційні скарги військової частини НОМЕР_1 та Київського квартирно експлуатаційного управління задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник військової частини НОМЕР_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.
Позивач та його представник заперечили проти задоволення апеляційних скарг. Посилаються на те, що доводи апеляційних скарг про те, що позивач не мав права перебувати на обліку безпідставні, оскільки позивача взято на облік у зв`язку із зміною місця проходження військової служби. ОСОБА_1 був забезпечений житлом за попереднім місцем проходження військової служби в гарнізоні Київської області. На облік у 1992 році його взято за місцем проходження служби в Київському гарнізоні для отримання житла, а не для поліпшення житлових умов. Позивач надав житловій комісії військової частини НОМЕР_2 достовірну інформацію про відсутність у нього житла за місцем служби у Київському гарнізоні, тому було прийнято рішення про зарахування його на квартирний облік для отримання житлової площі в м. Києві.
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні із заявою про взяття на квартирний облік позивачем було надано достовірні відомості про склад сім`ї та місце проживання, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на квартирний облік, а тому зняття позивача з квартирного обліку на підстав пункту 5 статті 40 ЖК УРСР є незаконним.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є полковником у відставці відповідно до витягу з наказу Міністра оборони України від 26 грудня 2002 року № 776, та перебував на квартирному обліку при житловій комісії військової частини НОМЕР_1 гарнізону м. Києва в загальній черзі з 30 червня 1992 року.
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 червня 2017 року ухвалено зняти з квартирного обліку полковника у відставці ОСОБА_1 , 1953 року народження, який був зарахований на облік військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов в порушення вимог нормативно-правових актів: статті 34 ЖК України, пункту 13, 15 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP», затверджених постановою Ради Міністрів Української PCP і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, постанови виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів та президіуму Київської міської Ради професійних спілок від 30 квітня 1991 року № 234, наказу Начальника Київського гарнізону від 27 червня 1991 року № 8 (а.с. 6).
З послужного списку в особовій справі ОСОБА_1 вбачається, що позивач проходив військову службу, зокрема, з 06 квітня 1988 року по 30 червня 1992 року на посаді начальника приймального радіоцентру 133 вузла зв`язку 8-ї окремої армії протиповітряної оборони України.

20 вересня 1990 року згідно з талоном до ордеру № 372 ОСОБА_1 на склад сім`ї 4 особи (він, дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 ) отримав право на зайняття житла - трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).
Наказом КВ протиповітряної оборони України № 011 від 30 червня 1992 року ОСОБА_1 призначено на посаду старшого офіцера групи оперативного зв`язку відділу зв`язку і АСУ штабу військ Протиповітряної оборони України в Київський гарнізон.
26 червня 1992 року позивач звернувся з рапортом до голови житлової комісії військової частини НОМЕР_3 про зарахування його на облік як безквартирного, який потребував поліпшення житлових умов для отримання житлової площі у м. Києві зі складом сім`ї 4 особи (він, дружина, дочка, дочка) (а.с.10).
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 30 червня 1992 року ОСОБА_1 зі складом сім`ї з 5 осіб (він, дружина, 2 дочки та мати) зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_4 в загальну чергу (а.с.12).
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 28 січня 2001 року внесено зміни до квартирного обліку та зараховано на квартирний облік ОСОБА_1 разом з родиною у складі 4 осіб (він, дружина, 2 дочки) (а.с.45).
Після зміни ОСОБА_1 місця служби у Київський гарнізон, в отриманій позивачем за рахунок Міністерства Оборони України в якості постійного житла квартирі у с. Данилівка залишилися зареєстрованими: ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_5 з чоловіком ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_7 , які в подальшому приватизували це житло. Зазначене підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 11 грудня 2006 року сільським головою на підставі розпорядження від 01 листопада 2006 року № 294 (а.с.15).
16 травня 2008 року за договором дарування дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_8 подарували Ѕ вказаної квартири ОСОБА_5 , що підтверджується договором дарування Ѕ частини квартири (а.с.38).
27 березня 2013 року ОСОБА_6 також відчужив частку квартири на користь ОСОБА_5 за договором дарування, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договором дарування частки квартири (а.с.39,40).

На засіданнях житлової комісії військової частини НОМЕР_1 за протоколом № 2 від 08 лютого 2017 року, за протоколом № 4 від 10 квітня 2017 року та за протоколом № 5 від 12 травня 2017 року полковнику у відставці ОСОБА_1 був наданий час на доукомплектування облікової справи документами та довідками для підтвердження правомірності зарахування та перебування на обліку військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби, членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов(а.с.35-37).

Станом на 27 червня 2017 року відповідні документи та довідки ОСОБА_1 не були надані, тому 27 червня 2017 року житловою комісією військової частини НОМЕР_1 ухвалено рішення про зняття його з квартирного обліку на підставі пункту 5 статті 40 ЖК УРСР, підпункту 5 пункту 26 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», підпункту 5 пункту 2.18. наказу Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737.

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно ч. 1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до пункту 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Згідноабзацу 4 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Судом встановлено, що 20 вересня 1990 року згідно з талоном до ордеру№ 372 ОСОБА_1 на склад сім`ї 4 особи (він, дружина та 2 дочки) отримав право на зайняття житла - трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_1 пояснив, що станом на день постановки його на квартирний облік у 1992 році він проживав та був зареєстрований у трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 . Крім того, на квартирний облік у 1992 році поставили 4 членів його сімї - дружина, 2 дочки та мати, які також проживали та були зареєстровані у вказаній квартирі.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок;
2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках.
Постановою виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів і Президії Київської міської ради профспілок від 15 липня 1985 року №582 «Про порядок застосування у м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які мають житлову площу до 7,5 кв.м. включно на кожного члена родини.
Враховуючи вищевикладене, позивач разом із своєю сім`єю на момент зарахування 30.06.1992 року на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, не визнавались такими, що потребують поліпшення житлових умов, оскільки на той час вони були забезпечені постійним житлом від Міністерства оборони України згідно норм чинного законодавства та займали трикімнатну квартиру житловою площею 43,88 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 і на кожного члена родини припадало по 8,77 кв.м. житлової площі.
Згідно п. 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 11 грудня 1984 року №470 на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті.
Апеляційним судом встановлено, що місце проживання у АДРЕСА_3 , позивач ОСОБА_1 зареєстрував лише з 2000 року, тобто через 8 років після постановки його та його сімї на квартирний облік.

Таким чином, в порушення вимог п.15 Правил обліку громадян, на момент зарахування на квартирний облік 30.06.1992 року при житловій комісії А0140 в гарнізоні м. Києва, позивач та члени його сімї не були прописані (зареєстровані) в даному населеному пункті. Крім того, смт Данилівка, Васильківського району, Київської області не відноситься до Київського гарнізону.
Належних та допустимих доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК україни, які б свідчили про прописку (реєстрацію) ОСОБА_1 станом на 30.06.1992 року в м. Києві позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 40 ЖК України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Згідно п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, п. 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями військовослужбовці, звільнені з військової служби у запас, залишаються на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду.
Відповідно до свідоцтва про право власності від 11 грудня 2006 року квартира АДРЕСА_4 , яку в 1990 році згідно ордера було видано ОСОБА_1 , приватизована членами сімї позивача згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 отримував за рахунок держави від Міністерства оборони України житло, а саме квартиру АДРЕСА_4 , правом на приватизацію якої скористалися члени його сім`ї.
Тобто, станом на день зарахування позивача ОСОБА_1 на квартирний облік у 1992 році він вже реалізував своє право, передбачене ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на отримання житлового приміщення.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що на час вирішення питання про зарахування позивача на квартирний облік 30 червня 1992 року він не проживав та не був зареєстрований у м. Києві, члени його сім`ї дружина та дві доньки не були зареєстровані та не проживали у м. Києві, позивач та члени його сімї були забезпечені житлом за адресою АДРЕСА_1 . Вказану квартиру АДРЕСА_5 вересня 1990 року позивач отримав на себе та членів своєї сімї від Міністерства оборони України.
В судовому засіданні в апеляційному суді позивач ОСОБА_1 пояснив, що він був виписаний з квартири за адресою АДРЕСА_1 у 2000 році та зареєструвався по місцю дислокації військової частини за адресою АДРЕСА_6 .

Пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
При цьому вказаний пункт Порядку не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках.
Згідно п.5 ч.2 ст.40 ЖК України громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках, зокрема, подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
Відповідно до ч.1 ст.34 ЖК України однією з умов визнання особи, яка потребує поліпшення житлових умов є забезпечення жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.
Матеріалами справи та поданим рапортом від 26 червня 1992 року підтверджено, що ОСОБА_1 не є особою, яка потребує поліпшення житлових умов.

Згідно п.10.15 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України 30.11.2011 №737 організація та здійснення контролю за законністю перебування на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, законністю розподілу жилої площі військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їх сімей, за правильністю оформлення облікових справ покладаються на гарнізонні житлові комісії, житлові комісії органів військового управління, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій ЗС України, а також на Комісію з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України. Командири (начальники) військових частин, які затверджують рішення житлових комісій, зобов`язані в межах компетенції перевіряти законність прийнятих житловою комісією рішень. Рішення житлових комісій може бути: переглянуто житловою комісією, яка прийняла це рішення, або її правонаступником з підстав, передбачених законодавством та цією Інструкцією; оскаржено до суду.
Таким чином, житловій комісії законодавством надано право переглядати рішення, які приймались її попередником, в тому числі у разі якщо на її думку воно суперечило діючому на той час законодавству.

З метою спростування чи підтвердження фактів, які надають позивачу право перебувати на обліку, житловою комісією військової частини НОМЕР_1 у 2017 році ОСОБА_1 було запропоновано подати підтверджуючі документи.

Оскільки таких документів ОСОБА_1 не було подано, житловою комісією військової частини НОМЕР_1 27 червня 2017 року прийнято рішення на основі наявних документів, а саме інформації, яка підтверджує, що позивачем на момент подання рапорту 26 червня 1992 року не дотримано вимог, які встановлені для особи, що потребує поліпшення житлових умов, чим відповідно підтверджено те, що рішення про включення позивача до квартирного обліку у 1992 році було неправомірним.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що питання про перегляд та скасування рішення житлової комісії та зняття позивача з квартирного обліку було вирішено відповідно до вимог закону в межах повноважень відповідача, оскільки в ході здійснення контролю за законністю перебування на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов були виявлені обставини, які не були раніше відомі та вплинули на рішення про зарахування позивача та членів його сім`ї на квартирний облік.

Суд першої інстанції на вказані обставини справи уваги не звернув, не врахував, що військовослужбовці забезпечуються житловим приміщенням за рахунок держави лише один раз протягом усієї військової служби; не перевірив доводи відповідачів про те, що позивач після отримання житла від держави поліпшення житлових умов не потребував, був забезпечений житлом, а тому підстави для постановки позивача на квартирний облік були відсутні.
Крім того, відповідно до витягу із наказу Міністра оборони України від 26 грудня 2002 року № 776 полковник ОСОБА_1 був звільнений у відставку за станом здоров`я (а.с. 16), а місце проживання у АДРЕСА_3 , зареєстрував лише з 2000 року, тобто після зарахування у 1992 році на квартирний облік.
Враховуючи встановлені обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, не надав належної оцінки всім доказам у справі та дійшов помилкового висновку про скасування рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 червня 2017 року та поновлення позивача ОСОБА_1 на квартирному обліку з 30 червня 1992 року.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Київського квартирно експлуатаційного управління задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.