ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа F 645/7659/19

Провадження F 22-ц/818/2543/19

14 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого F Сащенко І.С.

суддів F Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2;

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката ОСОБА_4

на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 року (суддя - Горпинич О.В.)

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору про поділ спільного майна колишнього подружжя недійсним, визнання майна об'єктами спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя, -

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила:

- визнати недійсним договір про поділ спільного майна подружжя від 11.07.2018 року, укладений між нею та ОСОБА_2;

- визнати об'єктами права спільної сумісної власності подружжя квартиру F 98, що розташована у будинку готельного типу F 8/1 по вулиці Ощєпкова в м. Харкові загальною площею 22,5 кв.м., комплект меблів для вітальні «Верона», виготовлений з натурального дерева, вартістю 19228 грн., спальню «Анабель-Біатріче», вартістю 28000 грн.;

- в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири F 98, що розташована у будинку готельного типу F 8/1 по вулиці Ощєпкова в м. Харкові, житловою площею 15,9 кв.м., загальною площею 22,5 кв.м., на 1/2 частину комплекту меблів для вітальні «Верона», виготовлений з натурального дерева, вартістю 19228 гривень, на 1/2 частину спальні «Анабель-Біатріче», вартістю 28000 гривень;

-в изнати право власності за ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири F 98, що розташована у будинку готельного типу F 8/1 по вулиці Ощєпкова в м. Харкові, житловою площею 15,9 кв.м.,загальною площею 22,5 кв.м., на Ѕ частину комплекту меблів для вітальні «Верона», виготовлений з натурального дерева, вартістю 19228 грн., на Ѕ частину спальні «Анабель-Біатріче», вартістю 28000 гривень.

Разом з позовною заявою позивачкою подана заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, в обґрунтування якої остання зазначала, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження квартири відповідачем на користь третіх осіб, що в свою чергу може ускладнити або навіть зробити неможливим виконання рішення суду.

Клопотання розглянуто за відсутності сторін по справі.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 30.01.2019 року клопотання ОСОБА_1 задоволено частково. Заборонено вчиняти дії, направлені на відчуження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_2 в особі представника адвоката ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування передбаченого процесуальним законом, яке б було підтверджено належними та допустимими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач в особі представника ОСОБА_5 зазначила, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач з метою ухилення від поділу сумісного майна подружжя у рівних частках, може продати на користь третіх осіб спірну квартиру F 98, що розташована у будинку готельного типу F 8/1 по вул. Ощєпкова у м. Харкові.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір з приводу нерухомого майна, а тому дійшов висновку, що існує ризик невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження спірної квартири.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира F98, яка розташована за адресою: м.Харків, вул. Ощєпкова, 8/1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні враховувати роз'яснення Верховного Суду України, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України F 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Так, відповідно до п. 4 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зважаючи на те, що справу не розглянуто, між сторонами дійсно виник спір стосовно нерухомого майна, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність можливості відчуження спірного майна за час розгляду справи, що утруднить в подальшому виконання рішення суду. Таким чином, обраний судом першої інстанції захід забезпечення позову є співмірним з позовними вимогами позивача.

З огляду на викладене, судом першої інстанції було дотримано вимоги процесуального законодавства при вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що викладені в оскаржуваній ухвалі суду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків суду першої інстанції та не спростовують правильність постановленої ухвали.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката ОСОБА_4 F залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 рокуF залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 травня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_6