Справа № 463/3533/17 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/1257/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, у письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2018 року, постановлене в складі головуючої - судді Леньо С.І., у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

13.07.2017 року епозивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення з останніх в солідарному порядку заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 12 472,99 грн., інфляційних втрат в розмірі 132 грн. 16 коп. та трьох відсотків річних в розмірі 34 грн. 48 грн., а всього - 12 636 грн. 63 коп.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстровані та проживають і відповідно, користуються послугами з централізованого опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води, які надаються позивачем. Всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачі не здійснюють оплати за фактично отримані послуги. Зокрема, за період з 01.07.2014 р. по 31.01.2017 р. загальний розмір заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води становить 12 472 грн. 99 коп. Дану суму, а також інфляційні втрати в розмірі 132 грн. 16 коп. та три відсотки річних в розмірі 34 грн. 48 коп. просив стягнути в примусовому порядку.

До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву про збільшення позовних вимог. Оскільки відповідачі не здійснюють оплати за надані послуги в повній мірі, розмір заборгованості збільшився і станом на 01.11.2017 р. становить 18 438 грн. 41 коп., з яких 16 431 грн. 51 коп. заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та 2 006 грн. 90 коп. заборгованість за надані послуги з централізованого постачання гарячої води. Тому, дану суму, а також інфляційні втрати в розмірі 132 грн. 16 коп. та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 31 грн. 48 коп. просить стягнути в примусовому порядку.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ІНД НОМЕР_1), ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ІНД НОМЕР_2) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м. Львів, вул. Д.Апостола, 1, розрахунковий рахунок НОМЕР_3 в Львівське АТ «Ощадбанк», МФО 325796, ) заборгованість за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 18 438 грн. 41 коп., інфляційні нарахування в розмірі 132 грн. 16 коп., 3 % річних в розмірі 31 грн. 48 коп., а всього на загальну суму 18 602 грн. 05 коп. (вісімнадцять тисяч шістсот дві грн. п'ять коп.).

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» з кожного по 800 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2018 року оскаржив відповідач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи. Посилається на те, що для житлових будинків з будинковими приладами обліку теплової енергії тарифи за послугу з центрального опалення встановлювались в грн./Гкал, а не за 1 кв.м., як це представив позивач. Ділення загальної кількості отриманих Гкал на загальний метраж опалювальної площі в під'їзді спотворює реальні показники наданих послуг по окремих квартирах, оскільки кількість радіаторів не відповідає розрахунковій.

Зазначає, що позивач надає послуги з централізованого опалення не виходячи з потреб споживача і нормативів температурних режимів в приміщеннях, а надає їх безсистемно, на власний розсуд. Суд проігнорував відсутність у ЛМКП «Львівтеплоенерго» первинних документів про зняття показів теплового лічильника за період з липня 2014 року по лютий 2016 року, який встановлений в третьому під'їзді будинку № 1 на вул. Лисеницькій. Вважає, що ненадання копій правильно оформлених первинних документів говорить про те, що позивач не має законних підстав стверджувати, що він надав послуги і саме в такій кількості, як він заявив.

Посилається також і на те, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не надав суду метод регулювання подачі тепла в квартири в залежності від температури. Прилад, про який він вказує, як про прилад для регулювання тепла, входить в склад лічильника та ним можна регулювати подачу тепла лише в одному під'їзді. Вважає, що це свідчить про неякісне надання послуг з теплопостачання виконавцем ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Твердження суду першої інстанції про відсутність скарг відповідачів на ЛМКП «Львівтеплоенерго» не відповідає дійсності та зазначає, що ним в усній та письмовій формах заявлялись претензії до діяльності позивача.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2018 року скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

В свою чергу, ЛКП «Львівтеплоенерго» скерувало на адресу суду пояснення на апеляційну скаргу. Покликаючись на те, що вимоги апелянта є безпідставними, необґрунтованими просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що будинок по вул. Лисеницька, 1, в якому проживають відповідачі перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Дім», основним завданням діяльності якого визначено утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель, в тому числі, і внутрішньо будинкових мереж теплопостачання. Інформацію про споживачів даних послух, ЛМКП «Львівтеплоенерго» було отримано в електронному вигляді від Львівських комунальних підприємств, в тому числі і від ЛКП «Дім». В ході розгляду справи в суді першої інстанції ЛМКП «Львівтеплоенерго» було надано суду Акти про включення системи теплоспоживання з печаткою та підписом керівника ЛКП «Дім» від 2 жовтня 2014 року, від 09 жовтня 2015 року, від 11 жовтня 2016 року, що підтверджують сам факт надання відповідачам послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 Звертає увагу й на те, що Договір приєднання був скерований на ім'я співвласника ОСОБА_2, для підписання. Однак, до сьогоднішнього дня Договір приєднання відповідачем не підписаний, виконавцю назад не повернено. Вважає, що відповідачі повинні оплатити заборгованість за надані послуги.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває міський суд, який постановив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1, що стверджується довідкою ЛКП «Дім» від 24.05.2017 р. з місця проживання про склад сім'ї та прописку (а.с.7).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р. (надалі Закон України «Про житлово-комунальні послуги») передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічний обов'язок споживача (наймача, власника) закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) - ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Виконавцем, згідно ст. 1 цього Закону є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування», до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні, транспортні та інші послуги, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Отже, кінцеве рішення щодо встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги і їх конкретні розміри приймаються органом місцевого самоврядування.

Постановою НКРЕКП від 31.03.2015р. № 1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню такими суб'єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, і зокрема, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго».

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що твердження відповідачів про те, що позивач не є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є неспроможним.

Так, згідно розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення (а.с. 64), її розмір за період жовтень 2015 р. - жовтень 2017р. становить 16 431 грн. 51 коп. Згідно розрахунку заборгованості за надані централізованого постачання гарячої води (а.с. 65), її розмір за аналогічний період становить 2 006 грн. 90 коп.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначив Верховний Суд України, під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013р., споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України і під час розгляду цивільної справи № 6-2951цс15.

Одночасно, поряд з обов'язком здійснення плати за житлово-комунальні послуги, споживач за правилами п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Порядок перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг визначається Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630.

Згідно п. п. 33, 37, 38, 39 цих Правил, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі. Повідомлення споживача незалежно від його форми (усна або письмова) обов'язково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів. За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем та представником виконавця. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця. У разі неприбуття представника виконавця в установлений договором строк для проведення перевірки кількісних та/або якісних показників або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій. Виконавець зобов'язаний розглянути такий акт-претензію і повідомити протягом трьох робочих днів споживача про її задоволення або про відмову у задоволенні з обґрунтуванням причини такої відмови. У разі ненадання протягом установленого строку виконавцем відповіді вважається, що він визнав викладені в акті-претензії факти неналежного надання або ненадання послуг.

Аналогічний механізм фіксації ненадання або надання не в повному обсязі житлово-комунальних послуг закріплено в ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

При цьому, в п. п. 34, 35 Правил визначається механізм фіксації точного часу та дати ненадання або надання не в повному обсязі послуг з централізованого опалення.

Необхідність складання акту-претензії нерозривно пов'язане з механізмом проведення перерахунку розміру плати, який визначається «Порядком проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості», затвердженим Постановою КМУ від 17.02.2010р. № 151.

Всупереч зазначеним нормам, відповідачі не надали суду доказів складання актів-претензій з приводу ненадання послуг, чи надання таких неналежної якості, в тому числі за період з 25.04.2015 р. по 04.02.2016 р. Не надали відповідачі також і доказів про те, що взагалі мало місце звернення до позивача з приводу неякісно наданих або ненаданих послуг. Таких доказів відповідачі не надала і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За відсутності таких актів-претензій, суд позбавлений можливості встановити обсяг не наданих, або ж наданих неякісно послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, у зв'язку з чим відповідні твердження сторони відповідачів суд першої інстанції вірно вважав недоведеними.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги наданий позивачем розрахунок, як належний та допустимий доказ ціни позову, що стосується обставини. Що стосується заперечень відповідачів проти задоволення позову з тих підстав, що відносно спірної заборгованості судом видано судовий наказ від 13.06.2018 р., то суд першої інстанції вірно зазначив про те, що на даний час вказаний судовий наказ скасовано ухвалою суду від 01.08.2018р., яка долучена до матеріалів справи, тому такі заперечення до уваги не приймаються.

А відтак, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 18 438 грн. 41 коп. є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Також є вірними і висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, розмір яких, згідно прийнятого судом розрахунку за спірний період (а.с.66-67) становить 132 грн. 16 коп. та 31 грн. 48 коп., відповідно.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-2023цс15 в своїй постанові від 16.12.2015 р. висловився про те, що закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З'ясувавши дійсні обставини справи, визначивши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), обов'язок відповідачів здійснювати оплату за надані житлово - комунальні послуги, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Отже, суд ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, немає.

У відповідності до вимог ст. 268 ч. 5 абзацу 2 датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 26 лютого 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст даного судового рішення складено 26 лютого 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.