Єдиний унікальний номер 265/5640/17
Номер провадження 22-ц/804/232/19
Головуючий у 1-й інстанції Мельник І.Г.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Биліни Т.І.,

суддів - Мальцевої Є.Є., Мироненко І.П.,

за участю секретаря - Тулянкіної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту проживання однією сім'єю, -

встановив:

17 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Маріуполі(надалі Відділення ВД ФССНВ та ПЗ у місті Маріуполі) .

Позов вмотивовано тим, що 22 листопада 2003 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3, який внаслідок нещасного випадку на виробництві помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з чоловіком, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2, та дочкою вони проживали однією сім'єю за місцем її реєстрації: АДРЕСА_1. Після смерті чоловіка вона звернулася до відповідача із заявою про призначення та виплату одноразової допомоги, однак отримала постанову про відмову у призначенні допомоги у зв'язку з неможливістю визначення складу сім'ї. З урахуванням уточненої позовної заяви, поданої 16 серпня 2018 року, ОСОБА_1, діюча в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2, просила встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, по день смерті чоловіка.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивач не є непрацездатною особою, вона не перебувала на утриманні потерпілого, не одержувала від нього не менше п'яти років матеріальної допомоги, що була для неї єдиним і основним джерелом для існування, внаслідок чого вона не є особою, що отримує щомісячні страхові виплати. Зазначені обставини свідчать про те, що позивач не повинна була звертатися до суду з вказаними вимогами в позовному провадженні. Крім того у позовній заяві вона не ставила питання про визнання за нею права на одноразову допомогу, тим більше, що вона такого права не набула.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 по день смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач є дружиною загиблого ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області 22 листопада 2003 року (а.с. 9). Факт проживання по день смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, сумісно з дружиною та донькою підтверджено поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні та довідкою за № 37, виданою 18 січня 2017 року головою КСН «Центральний-1».(а.с. 11) Зазначені обставини стали підставою для задоволення позовних вимог, щодо встановлення факту сумісного проживання позивача разом з донькою та ОСОБА_3, необхідного для призначення одноразової допомоги, яка виплачується сім'ї у разі настання страхового випадку.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції під час розгляду

справи не враховано, що ст.41 спеціального Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування №1105 в редакції від 01.01.2015 року не зазначено як підставу для виплати одноразової допомоги факт існування сім'ї. Крім того згідно «Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат» від 27.04.2007 року №24 не передбачено в якості доказу рішення суду про встановлення факту існування сім'ї. Відповідачу незрозуміло питання щодо підсудності справи Орджонікідзевському суду, оскільки позивач звернулася до суду з вимогами про встановлення факту проживання однією сім'єю, де ні загиблий, ні вона не проживає.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача Гузенко Р.О.

підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

У судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача, пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року на TOB «СРЗ» стався нещасний випадок внаслідок чого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, помер, згідно свідоцтва про смерть від 24 грудня 2016 року серії НОМЕР_2 виданого Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. (а.с. 12).

За наслідками нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом складено Акт №1 форми Н-1 від 10 березня 2017 року, причиною нещасного випадку, стало організаційне порушення технологічного процесу у ТОВ «СРЗ»(а.с.13-16).

Свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області 22 листопада 2003 року підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є дружиною загиблого ОСОБА_3, а ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою загиблого ОСОБА_3 та позивача, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області 11 травня 2004 року. (а.с. 9, 10)

Довідкою № 37, виданою 18 січня 2017 року головою КСН «Центральний-1 підтверджено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 сумісно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, по день його смерті (а.с. 11)

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав доведеним, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1 до смерті чоловіка у 2016 році, маючи взаємні права та обов'язки, притаманні подружжю, вели спільне господарство і побут.

З висновком суду колегія суддів погоджується, бо суд оцінив зібрані у справі докази, зокрема інформацію щодо місця реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та їх фактичне спільне проживання однією сім'єю, підтверджено довідкою та допитаними в суді першої інстанції свідками та донькою ОСОБА_2. Здобуті в ході розгляду справи відомості не спростовані і під час апеляційного перегляду справи.

Згідно ч. 2 ст. З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно положень ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №1105, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції під час розгляду справи не враховано, що ст.41 спеціального Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №1105 в редакції від 01.01.2015 року та «Порядком призначення, перерахування та проведення страхових виплат» від 27.04.2007 року №24 не передбачено серед документів, потрібних для вирішення питання про призначення страхових виплат - рішення суду про встановлення факту існування сім'ї - непереконливі.

Відповідно до п.п.8, п.6.1.1 «Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат» від 27.04.2007 року №24 одним із документів, який надає право на призначення страхової виплати передбачено наявність копії свідоцтва органу реєстрації актів громадянського стану про шлюб (завіреної працівником робочого органу виконавчої дирекції Фонду на підставі оригіналу або в іншому установленому законодавством порядку).

З матеріалів справи вбачається, що позивач має в своєму розпорядженні свідоцтво про шлюб, а шлюб - це добровільний, рівноправний союз між жінкою і чоловіком, спрямований на створення сім'ї. Шлюб - суспільно визнаний і санкціонований юридично, чи звичаєвим правом союз, який має на меті створення сім'ї, її легалізацію в суспільстві. Шлюб - це соціальна форма відносин між чоловіком та жінкою, яка історично змінюється. Через шлюб суспільство впорядковує і санкціонує їх статеве життя, встановлює подружні і батьківські права й обов'язки.

Та обставина, що чоловік та жінка не були зареєстровані за однією адресою не свідчить про відсутність сім'ї, а лише про право вибору кожного на реєстрацію місця проживання.

Відповідно ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір

місця проживання в Україні» - реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Доводи апеляційної скарги, що розгляд справи в Орджонікідзевському районному суді м.Маріуполя проведений з порушенням положень про підсудність, так як ні позивач ні загиблий не проживали у вказаному районі - неспроможні.

Відповідно положень ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач - юридична особа знаходиться у Орджонікідзевському(нині Лівобережному районі м.Маріуполя) на територію якого розповсюджується юрисдикція Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної Інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 14 січня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375. 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді Є.Є. Мальцева

І.П. Мироненко