Справа № 464/3524/18 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/2424/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м.Львів

Справа № 464/3524/18

Провадження № 22-ц/811/2424/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області

на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова, постановлену у м. Львові 7 вересня 2018 року (суддя Бойко О.М.)

у справі

за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця,-

встановив:

22 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою, у якій просить скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубика О.І. про закінчення виконавчого провадження від 6 червня 2018 року у виконавчому провадженні № 56158986. В обґрунтування скарги посилається на те, що 22 лютого 2018 року Сихівським районним судом м. Львова прийнято рішення у справі № 464/6306/17 про стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на його користь невиплаченої заробітної плати в розмірі 40 289, 70 грн., без врахування утримання податків та обов'язкових платежів. 12 квітня 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубиком О.І. відкрито виконавче провадження № 56158986. 6 червня 2018 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду виконано в повному обсязі, кошти за виконавчим документом перераховані стягувачу, стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Стверджує, що рішення суду є невиконаним у повному обсязі, тому не було підстав для закінчення виконавчого провадження. Зокрема, в рішенні Сихівського районного суду м.Львова від 22 лютого 2018 року чітко визначено, що сума невиплаченої заробітної плати становить 40 289,70 грн. Проте, державним виконавцем та стягувачем не враховано, що ця сума стосується невиплаченої заробітної плати за період з січня 2010 року по вересень 2014 року, що має суттєве значення для належного виконання рішення суду. Так, до нарахувань по заробітній платі було застосовано нові ставки податку з доходів фізичних осіб, що не відповідає чинному законодавству та порушує права стягувача. Аналогічна ситуація спостерігається й щодо військового збору. Вказує, що державним виконавцем було помилково визначено, що рішення суду виконано, оскільки сума недоплати склала 1766, 71 грн., у зв'язку з чим судове рішення не виконано в повному обсязі належним чином і закінчення виконавчого провадження є передчасним.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 7 вересня 2018 року скаргу задоволено.

Скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубика О.І. про закінчення виконавчого провадження від 6 червня 2018 року № 5615896.

Ухвалу суду оскаржує Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 Зазначає, що відповідно до п.9 ч. ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно із ст. 18 цього Закону виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Згідно виконавчого листа № 464/6306/17 від 6 квітня 2018року, виданого Сихівським районним судом м. Львова, вбачається, що визначена рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22 лютого 2018 року сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 40289,70 грн., визначена без врахування податків та інших обов'язкових платежів. Вказує, що боржником надано довідку, згідно якої 32 433,20 грн. перераховано на користь стягувача (перераховано на депозитний рахунок відділу ДВС), 7 252,15 грн. перераховано в дохід державного бюджету в якості податку з доходів фізичних осіб та 604,35 грн. - в дохід державного бюджету в якості військового збору. Обов'язок державного виконавця щодо перевірки законності та правильності нарахування (відрахування) податків та військового збору не передбачений законодавством. Довідка-розрахунок боржника (податкового агента, так як мова йде про рішення щодо заробітної плати) є самостійним документом, який видається суб'єктом владних повноважень в межах його компетенції, а тому перевірка відомостей, що внесені до даного документу не належить до компетенції державного виконавця, а сам документ може бути оскаржено в судовому порядку особами, які вважають що їхні права та інтереси порушено. Стверджує, що державний виконавець не наділений правом та не має жодного обов'язку згідно із законом перевіряти правильність нарахування податків та військового збору, а також самостійно визначати їхнє відрахування. Державний виконавець не є податковим агентом, податків не утримує, а лише керується даними, наданими податковим агентом ( у цьому випадку - ЛМКП «Львівтеплоенерго»). Вказує, що довідку щодо відрахування із заробітної плати, визначеної за рішенням суду податків та військового збору державний виконавець жодним чином не може змінити, а лише керується нею в процесі примусового виконання рішень, що і було зроблено в даному випадку. Таким чином, виконавче провадження підлягало закінченню.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст.448 ЦПК України).

Встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22 лютого 2018 року задоволено позов ОСОБА_2 та вирішено стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 40 289, 70 грн.

На підставі виданого Сихівським районним судом м.Львова виконавчого листа № 464/6306/17 від 6 квітня 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 12 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження №56158986.

На підставі наданої виписки по картковому рахунку від 7 вересня 2018 року кошти в розмірі 32 433,20 грн. перераховано на користь ОСОБА_2

6 червня 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубиком О.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №56158986 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_2 оскаржив дану постанову з тих підстав, що рішення суду не виконане у повному обсязі у зв'язку з невірним нарахуванням податків, що спричинило недоплату коштів по заробітній платі.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про виконавче провадження» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян, юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Як встановлено рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22 лютого 2018 року, сума невиплаченої заробітної плати становить 40 289,70 грн., без врахування податків та обов'язкових платежів.

Ставка на податок з доходів фізичних осіб з січня 2010 року до вересня 2014 року, для доходів, які повинен був отримувати ОСОБА_2, становила 15 відсотків. Ставку, яку помилково застосував боржник, в розмірі 18 % була запроваджена 1 січня 2016 року Законом України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році». Таким чином, застосовування до заробітної плати нової ставки податку з доходів фізичних осіб не відповідає чинному законодавству та порушує права стягувача.

Військовий збір був запроваджений в серпні 2014 року на підставі Закону України від 31 липня 2014 року № 1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів», відповідно його нарахування може здійснюватися лише на частину заробітної плати, яка мала бути здійсненна в серпні - грудні 2014 року, а нарахування військового збору на заробітну плату за період з січня 2010 року по липень 2014 року є безпідставним.

Встановлено, що державним виконавцем не було перевірено правильність нарахування податків за період з січня 2010 року до вересня 2014 року (за який стягується заборгованість по заробітній платі), та, як наслідок, помилково визначено, що при стягненні невиплаченої заробітної плати сума податку з доходів фізичних осіб та військовій збір становить 32 433,20 грн., чим допущено недоотримання стягувачем належних йому за рішенням суду коштів у повному обсязі.

Згідно з вимогами ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що дії державного виконавця не в повній мірі відповідають вимогам закону, оскільки державним виконавцем не здійснено усіх необхідних дій, направлених на повне та належне виконання судового рішення, передчасно прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Ухвала суду прийнята з додержанням норм процесуального права.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 7 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді