Провадження № 2-к/761/3/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

та представників стягувача та боржника: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва матеріали цивільної справи за клопотанням компанії «Італія-Україна Газ с.п.а.» до Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Компанія «Нафтогаз України» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року представник компанії «Італія-Україна Газ с.п.а.» (далі - стягувач) звернувся до суду із клопотанням про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню про стягнення коштів з Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Компанія «Нафтогаз України» (далі - боржник).

В обґрунтування поданого клопотання представник стягувача зазначає, що 19 грудня 2012 року рішенням Арбітражного інституту торгової палати Стокгольма у арбітражній справі № V 007/2008 між компанією Італія-Україна Газ с.п.а. (Позивач) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Відповідач) було стягнуто штраф і розраховано відсотки по час повної сплати штрафу, у зв`язку з недопоставленими обсягами газу (далі по тексту «Арбітражне рішення»). Зазначеним Арбітражним рішенням було визначено про наступне: Нафтогаз повинен сплатити штраф ІУГАЗ згідно з пунктом 6.2. Контракту поставки природного газу, укладеного 24 грудня 2003 року за не поставку затребуваного газу за період з 1 вересня 2008 року по 31 грудня 2010 року на загальну суму 12 718 486,00 доларів США, а також Нафтогаз зобов`язаний сплатити проценти, нараховані на згадану вище суму штрафу за ставкою, яка відповідає офіційній шведській обліковій ставці плюс вісім процентів річних. Стосовно кожної непоставки, ставка починає нараховуватись через 30 днів після закінчення місяця, в якому вимагалася поставка, і нараховуватиметься до дати здійснення повної оплати. Стягнуто судові витрати.

Станом на 18 грудня 2015 року сума нарахованих процентів на загальну суму штрафу складає - 6 889 096, 00 доларів США 00 центів. 19 грудня 2012 року Арбітражне рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, що підтверджується листом Арбітражного інституту Стокгольмської торгової палати від 14 грудня 2015 року, у якому також зазначено, що вказане Арбітражне рішення судами Швеції не скасоване. При цьому, підстав для відмови у визнанні і виконанні задоволенні вказаного клопотання відповідності до норм чинного в Україні законодавства немає. Проте, не дивлячись на той факт, що рішення іноземного арбітражу набрало законної сили з 19.12.2012 р., на момент подання до суду даного клопотання, Боржником його добровільно виконано не було, а тому наявні підстави для його примусового виконання в Україні.

У запереченнях проти даного клопотання представник боржника зазначив, що до клопотання не додано документів, які б підтверджували повноваження ОСОБА_5 як представника ІУГАЗ; не додано офіційний документ про набрання рішення іноземного суду законної сили; до клопотання не додано засвідчену в установленому порядку копію Проміжного рішення Арбітражного трибуналу, яке винесене у м. Стокгольм 19.10.2010 року, яке є невід`ємною частиною та підставою Остаточного рішення Арбітражного трибуналу, яке винесене у м. Стокгольм 19.12.2012 року; до клопотання не додано документи, що вказують в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягають виконанню; стягувачем пропущено строк для пред`явлення вказаного клопотання до суду, оскільки подано в останній день. Крім того стороною боржника зазначено, що Контрактом не передбачено сплату відсотків та штрафу, а тому не є підставою для нарахування таких, та визначення розміру штрафів виходить за межі арбітражного застереження. У запереченнях боржником було наголошено, що під час розгляду справи у Арбітражному трибуналі, було порушено право на справедливий суд. Так, в остаточному рішенні арбітражний трибунал у декількох випадках не розглянув обставини, на які посилається НАК «Нафтогаз Україна». Також, в остаточному рішенні відсутнє будь-яке наведення правових підстав щодо встановлення обов`язку НАК «Нафтогаз України» зі сплати процентів, нарахованих на суму присуджених штрафів. Таким чином, просив відмовити у задоволення даного клопотання у повному обсязі.

У додаткових поясненнях представник стягувача зазначає, що документи, які мають бути додані до клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання іноземного арбітражного рішення, встановлює Нью-Йоркська конвенція. Цими документами відповідно до ст.. 4 Нью-Йоркської конвенції є: оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або належним чином засвідчена копія такого; оригінал арбітражної угоди або належним чином засвідчена копія такого. Ні Нью-Йоркською конвенцією ні українським законодавством не вимагається надавати всі рішення, пов`язані зі спором. Щодо нарахування відсотків, то заявник наголошує, що суд не є апеляційною інстанцією та не має повноважень на перегляд остаточного арбітражного рішення по суті. При цьому, на даний час ЦПК України закріпив повноваження виконавця щодо нарахування відсотків до моменту виконання рішення.

У своїх запереченнях на додаткові пояснення, боржник зазначає, що є необхідним застосування національного законодавства, оскільки Конвенцією ООН про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року не врегульовані питання щодо оформлення клопотання та документів, доданих до нього. Із тексту рішення слідує, що боржник зобов`язаний сплатити відсотки, які нараховані на зазначену суму штрафних платежів за ставкою, яка дорівнює офіційній базовій ставці у Швеції плюс вісім відсотків річних, нарахування відсотків за кожну непоставлену партію газу розпочинається через 30 днів після закінчення того місяця, впродовж якого було потрібно поставити належні обсяги газу, і продовжувати до повної оплати штрафної суми. Так, рішення іноземного суду про стягнення суми, розмір якої не визначено у рішенні, має ознаки такого, що суперечить публічному порядку України.

У судовому засіданні представники стягувача вимоги клопотання підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представники боржника заперечували проти задоволення вимог клопотання та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у запереченнях.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2016 року, клопотання представника компанії «Італія-Україна Газ с.п.а.» Костюшко Христини Віталіївни від 18.12.2015 року про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення Арбітражного інституту Торгової палати м.Стокгольм у арбітражній справі № V 007/2008 від 19 грудня 2012 року між компанією «Італія-Україна Газ с.п.а.» до Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» про стягнення штрафу та процентів, - залишено без розгляду, яка залишена в силі Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.04.2016 року.

Разом з тим, ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.11.2016 року, касаційну скаргу компанії «Італія-Україна Газ с.п.а.» задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27.04.2016 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2018 року, цивільну справу направлено до Апеляційного суду м.Києва для розгляду з підсудністю у зв`язку з прийняттям ЦПК України (Глави 1 Розділу 9 визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню) в новій редакції, але вказана справи ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 19.06.2018 року, була повернута до суду першої інстанції для розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.12.2018 року замінено первісного стягувача компанію «Італія Україна Газ с.р.а.» (перейменоване в «Італія Україна Газ с.р.л. ін. ліквідацьоне») на його правонаступника компанію «Трамета Кфт.»

Розглянувши подані заявником документи, вислухавши пояснення представників стягувача та боржника, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, рішенням Арбітражного інституту Стокгольмської торгової палати від 19 грудня 2012 р. було вирішено наступне:

1. Нафтогаз повинен сплатити штраф ІУГАЗу згідно з пунктом 6.2. Контракту поставки природного газу, укладеного 24 грудня 2003 року за не поставку затребуваного газу за період з 1 вересня 2008 року по 31 грудня 2010 року на загальну суму 12 718 486,00 доларів США.

2. Нафтогаз зобов`язаний сплатити проценти, нараховані на згадану вище суму штрафу за ставкою, яка відповідає офіційній шведській обліковій ставці плюс вісім процентів річних. Стосовно кожної непоставки, ставка починає нараховуватись через 30 днів після закінчення місяця, в якому вимагалася поставка, і нараховуватиметься до дати здійснення повної оплати.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 ЦПК України у редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

22 серпня 1960 року Указом Президії Верховної Ради УРСР ратифікована Нью-Йоркська конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року. Її учасниками є, зокрема, Україна та Швеція.

Конвенція застосовується до визнання та виконання арбітражних рішень, ухвалених на території держави іншої, ніж держава, в якій подане клопотання про визнання і виконання таких рішень, у спорах, сторонами в яких можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Вона застосовується також до арбітражних рішень, які не вважаються внутрішніми рішеннями у тій державі, в якій запитується їх визнання і виконання (стаття І).

Згідно зі статтею ІІІ Конвенції кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення як обов`язкові і виконує їх згідно з процесуальними нормами тієї території, на якій запитується визнання і виконання цих рішень, на умовах, викладених у Конвенції.

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не надає оцінки цьому рішенню по суті, а перевіряє дотримання строків звернення з відповідним клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту цього клопотання та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в його задоволенні.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЗУ «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 82 ЗУ «Про міжнародне приватне право» встановлено, що визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (ч.1 ст.463 ЦПК України).

Як вказано у постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2014 року у справі № 6-39цс14, за змістом частини другої статті 10 ЦК України та статті 3 Закону № 2709-IV, якщо в чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень статей 35 та 36.

Як вбачається зі змісту ст.466, 468 Цивільного процесуального кодексу України, ст.36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», статті V Нью-Йоркської конвенції, у їх взаємозв`язку суд не надає оцінки рішенню арбітражного суду по суті, а перевіряє дотримання строків звернення з відповідним клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту цього клопотання та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в його задоволенні.

При цьому, в основу положень Нью-Йоркської конвенції покладено принцип презумпції обов`язковості арбітражного рішення. Це означає, що сторона, на користь якої ухвалені арбітражне рішення, не повинна доводити відповідність арбітражної угоди, процедури та самого арбітражного рішення будь-яким вимогам, крім наявності самого арбітражного рішення, яке підлягає виконанню, а національним законодавством України визначено, що визнання та виконання рішень іноземних судів здійснюється за принципом взаємності. Водночас, тягар доведення наявності чи відсутності принципу взаємності покладено на боржника.

Зокрема, згідно вимог ст.468 ЦПК України передбачено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Обгрунтовуючи підстави для відмови у задоволенні вказаного клопотання сторони стягувача, сторона Боржника зазначає, що відсутні дані про остаточність рішення у арбітражній справі, пропущено строк на подачу вказаного клопотання в

Україні, а у рішенні відсутнє чітке визначення суми відсотків та періоду їх розрахунку до стягнення, а тому виконання в Україні зазначених актів іноземного суду в цій частині є неможливим, оскільки суперечитиме правопорядку України та загрожуватиме інтересам України в частині визначеності правових норм та єдності їх застосування, оскільки не передбачено стягнення таких процентів «на майбутнє».

З цього приводу варто зазначити наступне.

Так, як вбачається зі вхідного штампу суду про реєстрацію вказаного клопотання Італія - Україна Газ с . п . а., то вона надійшло до суду 18.12.2015 року, а саме рішення торгової палати датоване 19.12.2012 року.

При цьому, в силу положень ст. 463 ЦПК України, яка визначає строки пред`явлення для примусового виконання рішення іноземного суду, судом беззаперечно встановлено, що станом на час подання цього клопотання до суду 3-х річний строк пред`явлення його до примусового виконання не закінчився.

Також, як вбачається з назви самого рішення, то воно є ОСТАТОЧНИМ Арбітражним рішенням від 19 грудня 2012 року у справі № V 007/2008, і як у ньому самому зазначено може бути оскаржено лише в частині судових витрат (т.1 а.с.72-124).

При цьому, листом Арбітражного інституту Торгової палати м.Стокгольм від 14.12.2015 року підтверджено, що вказане рішення є остаточним і обов`язковим для виконання з часу його винесення, не підлягає перегляду в апеляції, судами Швеції не скасоване (т.1 а.с.155).

За таких обставин, Арбітражне рішення від 19 грудня 2012 р. Арбітражного Трибуналу в справі № V 007/2008 між компанією Італія-Україна Газ с.п.а та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» щодо сплати штрафу у зв`язку з недопоставленими обсягами газу, є таким, що набрало законної сили, раніше не виконувалось, прийнято за участі сторін та підлягає виконанню на території України в силу принципу взаємності.

Як на підставу відмови у задоволенні клопотання боржником зазначено, те, що у рішенні арбітражного інституту не визначена як основна сума до стягнення, так і конкретна сума відсотків, які боржник має сплатити, а також те, що клопотання і додані до нього документи не відповідають вимогах національного законодавства.

Разом з тим, вимоги до клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання іноземного арбітражного рішення, встановлює Нью-Йоркська конвенція. Цими документами відповідно до ст.4 Нью-Йоркської конвенції є: оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або належним чином засвідчена копія такого; оригінал арбітражної угоди або належним чином засвідчена копія такого. Даний перелік документів є вичерпним.

Як вбачається з матеріалів справи, то вказані документи в повному обсязі містяться у справі, є засвідченими належним чином і будь-яких підстав для існування сумніву у їх достовірності у суду немає (т.1 а.с.72-155).

Із тексту ж самого рішення арбітражного інституту від 19.12.2012 року вбачається, що сума до стягнення в частині штрафу становить - 12 718 486,00 доларів США, а також визначено у рішенні обов`язок Нафтогазу щодо сплати процентів, нарахованих на згадану вище суму штрафу за ставкою, яка відповідає офіційній шведській обліковій ставці плюс вісім процентів річних. Стосовно кожної непоставки, ставка починає нараховуватись через 30 днів після закінчення місяця, в якому вимагалася поставка, і нараховуватиметься до дати здійснення повної оплати .

При цьому, з аналізу змісту вищевказаного законодавства судом враховано, що під час розгляду справ аналогічної категорії суд не має повноважень переглядати остаточне арбітражне рішення по суті, вносити зміни, тощо. Відтак, з приводу доводів сторони боржника в частині невідповідності нормам законодавства України формулювання у рішенні про стягнення відсотків на майбутнє слід зазначити наступне.

Так, відповідно до вимог ч.4,5 ст.479 ЦПК України визначено, що якщо в рішенні міжнародного комерційного арбітражу передбачена сплата відсотків та (або) пеня, які нараховуються відповідно до умов, вказаних в рішенні міжнародного арбітражу, суд вказує в своїй ухвалі про визнання та надання дозволу на виконання такого рішення про нарахування таких відсотків та (або) пені до моменту виконання рішення з урахуванням чинного законодавства, що регулює таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який (яка) здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого (якої) можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Відтак, за змістом вказаної норми законодавства - відсотки мають бути сплачені до повної сплати штрафних стягнень, тобто до повного виконання рішення суду, що у відповідності до ч. 4,5 ст. 479 ЦПК України може бути розраховано та стягнуто виконавцем під час примусового виконання рішення.

Крім того, ухвалою Великої Палати Верховного суду від 15.05.2018 року у справі №759/16206/14-ц про надання дозволу на примусове виконання рішення апеляційної колегії Арбітражного суду Міжнародної асоціації торгівлі зерном і кормами від 23.05.2014 року висловлено правову позицію з проводу нарахування відсотків і дотримання у цьому випадку публічного порядку в Україні.

Зокрема, Велика Палата зазначила, що із викладенням ЦПК України в новій редакції за ч.4, 5 ст.479 ЦКПК України, законодавець визначив напрямок розвитку вказаних правовідносин щодо виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу в частині нарахування виконавцем відсотків та (або) пені відповідно до умов, вказаних у такому рішенні. Крім того, публічний порядок України не виключає можливість визначення виконавцем суми заборгованості для її стягнення, опосередковано свідчать приписи частин третьої та четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких виконавець щомісяця визначає суму заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу). Прогалина у правовому регулюванні відносин між учасниками цієї справи зводиться до відсутності чіткого припису щодо повноважень виконавця до 1 січня 2019 року нараховувати відсотки на визначену чинним рішенням міжнародного комерційного арбітражу суму відшкодування збитків.

Відтак, у цій справі суд вважає, що рішення Арбітражне рішення від 19 грудня 2012 р. Арбітражного Трибуналу в справі № V 007/2008 між компанією Італія-Україна Газ с.п.а та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» щодо сплати штрафу не містить двозначності стосовно того, в якому розмірі боржник має сплатити відсотки на користь стягувача, а проведення виконавцем розрахунку відсотків не є втручанням у відносини, врегульовані в арбітражному застереженні, та не може вважатися виходом за межі повноважень і порушенням публічного порядку.

Таким чином, стороною боржника не було обґрунтовано та надано суду належних і допустимих доказів для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на примусове виконання Арбітражного рішення від 19 грудня 2012 р. у справі № V 007/2008, у розумінні Глави №1 Розділу 9 ЦПК України, а тому клопотання представника компанії «Італія-Україна Газ с.п.а.» (його правонаступника Тремата КФТ.) до Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Компанія «Нафтогаз України» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню в Україні у визначеному у цьому рішенні обсязі, підлягає задоволенню.

При цьому, судом не виявлено перешкод для належного визнання і виконання в Україні Арбітражного рішення від 19 грудня 2012 р. Арбітражного Трибуналу в справі № V 007/2008 і підстав для відмови у задоволенні клопотання стягувача.

Згідно з ч.8 ст. 467 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Враховуючи, що в Арбітражному рішенні від 19 грудня 2012 р. сума стягнення зазначена в іноземних валютах, тому кошти, які слід стягнути з боржника на користь стягувача, визначаються в національній валюті України за курсом Національного Банку України на день постановлення ухвали.

Так, станом на 21.11.2019 року Національним Банком України встановлено офіційний курс гривні до іноземної валюти - долар США, який становить за 1 долар США - 24,1836 грн.

При цьому, з врахуванням заміни первісного стягувача згідно ухвали суду від 04.12.2018 року з боржника Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Компанія «Нафтогаз України» підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 12 718 486,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 21 листопада 2019 року становить - 307 578 778 гривень 00 коп., саме на користь компанії «Трамета Кфт.».

Крім того, суд вважає за необхідне визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Арбітражного інституту Торгової палати м.Стокгольм у арбітражній справі № V 007/2008 від 19 грудня 2012 року та видати виконавчий лист про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Компанія «Нафтогаз України» на користь компанії «Трамета Кфт.» (як правонаступника компанії «Італія-Україна Газ с.п.а.», перейменованої в «Італія Україна Газ с.р.л. ін..ліквідацьоне») відсотків, нарахованих на згадану вище суму штрафу за ставкою, яка відповідає офіційній шведській обліковій ставці плюс вісім процентів річних, яка щодо кожної недопоставки починає розраховуватись через 30 днів після закінчення місяця, в якому вимагалась поставка, і нараховуватиметься до дати здійснення повної оплати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 462-470 ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», Нью-Йоркська конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника компанії «Італія-Україна Газ с.п.а.» Костюшко Х.В. від 18.12.2015 року до Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Компанія «Нафтогаз України» про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного інституту Торгової палати м.Стокгольм у арбітражній справі № V 007/2008 від 19 грудня 2012 року про стягнення штрафу та процентів, - задовольнити повністю.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Арбітражного інституту Торгової палати м.Стокгольм у арбітражній справі № V 007/2008 від 19 грудня 2012 року та видати виконавчий лист про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Компанія «Нафтогаз України» на користь компанії «Трамета Кфт.» (правонаступника компанії «Італія-Україна Газ с.п.а.», перейменованої в «Італія Україна Газ с.р.л. ін..ліквідацьоне») штрафу в розмірі - 12 718 486,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 21 листопада 2019 року становить - 307 578 778 (триста сім мільонів п`ятсот сімдесят вісім тисяч сімсот сімдесят вісім) гривень 00 коп.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Арбітражного інституту Торгової палати м.Стокгольм у арбітражній справі № V 007/2008 від 19 грудня 2012 року та видати виконавчий лист про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна Компанія «Нафтогаз України» на користь компанії «Трамета Кфт.» (правонаступника компанії «Італія-Україна Газ с.п.а.», перейменованої в «Італія Україна Газ с.р.л. ін..ліквідацьоне») відсотків, нарахованих на згадану вище суму штрафу за ставкою, яка відповідає офіційній шведській обліковій ставці плюс вісім процентів річних, яка щодо кожної недопоставки починає розраховуватись через 30 днів після закінчення місяця, в якому вимагалась поставка, і нараховуватиметься до дати здійснення повної оплати.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту вказаного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Стягувач: компанія «Трамета Кфт.», реєстраційний номер: 20-09-076178, адреса: 8912 Nagypali Honfoglalas utja 030/2. hrsz.

Боржник: Публічне акціонерне товариство «Національна Акціонерна Компанія «Нафтогаз України», , адреса знаходження: м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

Повний текст ухвали виготовлено 26.11.2019 року