ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/7143-15-ц

провадження № 22-ц/4809/132/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Суровицької Л.В.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Бершадської О.В. від 23 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення порушення права власності шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна, -

встановив:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.07.2010 року він є власником нежитлового приміщення, розташованого по

АДРЕСА_1 , що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі розташованої в АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 16.08.2012 року. Дана нежитлова будівля була раніше приміщенням для охорони площею 12,9 кв.м. та знаходилася поруч із належним йому нежитловим приміщенням на відстані приблизно 5 метрів від стіни. Однак, згодом відповідач поруч з цією будівлею побудував новий об'єкт нерухомого майна впритул до стіни належного йому приміщення, що призводить до її руйнування та унеможливлює доступ до нерухомого майна для його обслуговування. Крім того, відповідачем перекрито доступ до газової труби, яка розташована уздовж стіни належного йому приміщення.

Також вказує, що здійснене відповідачем будівництво нежитлової будівлі є самочинним, оскільки у відповідача відсутнє право оренди на земельну ділянку, проект будівництва відсутній, декларація про початок будівельних робіт не подавалася, акт погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами він не підписував. При цьому, вказує, що відповідач при будівництві порушив правила протипожежної безпеки.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив усунути порушення його прав шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна розташованого по АДРЕСА_1

Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, у зв'язку тим, що відповідач набув право оренди на вказану земельну ділянку та зазначив, що дане будівництво здійснено із виходом за межі земельної ділянки, що перебуває у користуванні відповідача.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 червня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначає, що будівництво та реконструкції нежитлового приміщення здійснено ним в межах земельної ділянки наданої йому у користування, а також не виходячи за межі лінії раніше збудованого офісу. Має всі дозвільні документи щодо проведення та реконструкції вказаної нежитлової будівлі. Під час численних перевірок будівлі органами архітектурного контролю та пожежної безпеки, інших служб, буді-яких порушень не виявлено.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 12 вересня 2018 року вказану ухвалу апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що будівництво відповідачем спірної будівлі здійснюється з порушенням будівельних норм і правил, у зв'язку з чим порушуються права позивача, тому неможливо вирішити спір іншим чином ніж знесенням самочинного будівництва.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія не погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 липня 2010 року є власником нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі площею 12,9 кв.м. на АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 16 серпня 2012 року.

Вказані будівлі розташовані поряд.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки № 105 від 04 вересня 2015 року, Кіровоградська міська рада, на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 14 липня 2015 року № 4302 «Про передачу ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 надала ОСОБА_1 , а останній прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0112 га для розміщення офісу за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, розташовану по АДРЕСА_1 .

15 вересня 2015 року Управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради надало відповідачу містобудівні умови та обмеження забудови вказаної вище земельної ділянки.

Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 12 квітня 2016 року скасовано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Разом з тим, постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 липня 2017 року у справі № 405/4329/16-а визнано незаконним рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про скасування містобудівних умов та обмежень від 12 квітня 2016 року щодо забудови нерухомого майна на АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 липня 2017 року залишено без змін.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Однак, на думку колегії суддів позивачем обрано спосіб захисту, що не враховує інших можливостей для усунення перешкод в користуванні власною нерухомістю без застосування крайнього заходу - знесення нерухомого майна відповідача.

Так в спорі, що виник між сторонами, не розглянута можливість здійснення перебудови об'єкту нерухомості по АДРЕСА_1 , належної відповідачеві, оскільки знесення самочинного об'єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об'єкта нерухомості, чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Досліджуючи обставини справи було встановлено, що відповідач 25.01.2019 року здійснив державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення площею 88,8 кв.м. в АДРЕСА_1 т.3 а.с. 9/.

З огляду на вказане, відсутні підстави стверджувати, що дана будівля є самочинним нерухомим майном.

За таких обставин, у відповідності до статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 535,92 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення порушення права власності шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 535 грн. 92 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.04.2019 року.

Головуючий:

Судді: