ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Херсон

справа: 653/3949/18

провадження: 22-ц/819/1650/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя доповідач),

суддів: Вейтас І.В.,

Кузнєцової О.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

позивач - ОСОБА_2 ,

позивач - ОСОБА_3 ,

позивач - ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_5 ,

відповідач - ОСОБА_6 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Генічеського районного суду Херсонської області від 12 вересня 2019 року у складі головуючого судді Берлімової Ю.Г.,

встановив:

20 листопада 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Відповідно до заяви про зміну позовних вимог від 11 січня 2019 року позивачі остаточно просили поділити в натурі між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності, припинити для них право спільної часткової власності на дане домоволодіння та визначити для співвласників домоволодіння порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 .

25 січня 2019 року ОСОБА_6 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ частки житлового будинку у натурі в окремий об`єкт власності.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 12 вересня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ частки житлового будинку в натурі в окремий об`єкт власності повернуто позивачу, ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на необґрунтованість ухвали Генічеського районного суду Херсонської області від 12 вересня 2019 року про повернення зустрічної позовної заяви позивачеві, просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначив, що вимушений був звернутися із зустрічним позовом оскільки заявлені позовні вимоги у первісному позові(зі змінами) були неправомірними зважаючи на те, що поділити цей будинок в натурі, згідно часток кожного співвласника не можливо. Крім цього вказав, що висновок суду щодо недоцільності сумісного розгляду є хибним.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 листопада 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в якому просили виділити спільно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в натурі житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами і будівлями, який розташований за адресою АДРЕСА_1 відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності та припинити для них право спільної часткової власності на дане домоволодіння. Також просили визначити для позивачів порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 21 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

11 січня 2019 року представником позивачів ОСОБА_7 подана заява про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивачі остаточно просили поділити в натурі між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності, припинити для них право спільної часткової власності на дане домоволодіння та визначити для співвласників домоволодіння порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 (а.с.52-53).

25 січня 2019 року ОСОБА_6 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в якому просив виділити йому в натурі 33/100 часток житлового будинку літ. «А», які складаються з житлової кімнати площею 15.6кв.м, коридорів площею 2.7 та 8.1кв.м, загальною площею 26.4кв.м., господарських будівель та споруд - тамбур «а», сарай «Б», вбиральня «І», споруда №4, що розташоване за АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 , як окремий об`єкт власності та припинити право спільної часткової власності на цей будинок з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.56-58).

12 вересня 2019 року ОСОБА_7 , представником позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подано заяву про залишення без розгляду позовної заяви у справі № 653/3949/18 (а.с.131).

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 12 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою залишено без розгляду(а.с.134).

Вказана ухвала набрала законної сили, у встановленому законом порядку не оскаржена.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 12 вересня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ частки житлового будинку в натурі в окремий об`єкт власності повернуто позивачу, ОСОБА_6 (а.с.133).

Повертаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини 2 ст. 193 ЦПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. З огляду на вищезазначене та вказуючи, що вимоги зустрічного позову фактично дублюють первісні позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про недоцільність прийняття до спільного розгляду зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 , посилаючись на те, що його задоволення не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч. 1-2 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу способами, які не заборонені законом, перелік яких не є вичерпним.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Частиною 3 ст. 194 ЦПК визначено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

За змістом вищевказаних норм умовами прийняття зустрічного позову є доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, яка обґрунтовується тим, що позови є взаємопов`язаними і виникають з одних правовідносин або задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємосуперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.

Правова природа зустрічного позову в тому, що він робить неможливим розгляд первісного позову без зустрічного, оскільки направлений на зарахування вимог або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю чи частково задоволення первісного позову, або коли виникають з одних правовідносин.

Предметом первісного позову, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, є поділ спірного будинку між всіма співвласниками відповідно до їх часток у будинку.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про виділ належної йому частки житлового будинку в натурі, ОСОБА_6 вказував, що між сторонами у справі склався порядок володіння житловим будинком за раніше проведеними будівельними переобладнаннями. Належні йому 33/100 частини будинку, відповідно до технічного паспорту, є окремою однокімнатною квартирою, а 67/100 частин житлового будинку, що належить відповідачам, на його думку неможливо технічно поділити між іншими співвласниками.

Отже первісний та зустрічний позов взаємопов`язані між собою, оскільки виникли з одних правовідносин, учасниками спору є ті ж самі особи, а їх спільний розгляд дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи.

Зважаючи на те, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом не можуть бути розглянути окремо, оскільки задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоцільність розгляду зустрічного позову спільно з первісним позовом.

У відповідності до вимог статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а саме вирішення питання про відкриття провадження у справі на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Генічеського районного суду Херсонської області від 12 вересня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова