Постанова

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 303/7619/14-ц

провадження № 61-37247св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гелетей Любов Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Закарпатської області, у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Фазикош Г. В., Бисаги Т. Ю., від 10 травня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гелетей Л. В., про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 , яка згідно заповіту від 18 жовтня 2012 року залишила все своє майно відповідачу, у тому числі будинок

АДРЕСА_1 . Зазначав, що він разом із своєю сім'єю проживає у цьому будинку, займається його утриманням та сплачує комунальні послуги. Відповідач є його рідною сестрою, яка також разом зі своєю сім'єю проживає у спірному будинку. Вважав складений матір'ю заповіт на ім'я відповідача недійсним, оскільки на момент його складання матір втратила зір, частково була паралізована, не могла самостійно писати та читати.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати недійсним заповіт, складений 18 жовтня 2012 року у с. Ракошино Мукачівського району Закарпатської області від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Гелетей Л. В.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, у складі судді Гейруша В. Б., від 27 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 на момент складання нею заповіту від 18 жовтня 2012 року за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 10 травня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним заповіт, складений 18 жовтня 2012 року у

с. Ракошино Мукачівського району Закарпатської області від імені

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гелетей Л. В.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції, взявши до уваги висновки судових експертиз, які було проведені на підставі ухвал суду першої інстанції, виходив із того, що на момент складання заповіту 18 жовтня

2012 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, не могла усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними, оскільки страждала на психічне захворювання, яке істотно впливало на її можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судом апеляційної інстанції в основу рішення покладено два висновки судових експертиз, які не є належними та допустимими доказами, оскільки проведені неналежною експертною установою та не судовими психіатрами. Зазначає, що на підставі статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-психіатрична експертиза проводиться виключно державними спеціалізованими установами, а Закарпатське бюро судово-медичних експертиз не відноситься до числа таких установ. Комісійна судово-медична експертиза проведена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки експерти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є атестованими судовими експертами за спеціальністю «судово-медична експертиза», а ОСОБА_8 працює у Закарпатському обласному наркологічному диспансері і до реєстру атестованих судових експертів не включений. Висновки судових експертиз, які не є категоричними, були неправильно оцінені судом апеляційної інстанції.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

06 вересня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є рідними братом і сестрою, дітьми ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно заповіту, складеного 18 жовтня 2012 року у с. Ракошино Мукачівського району Закарпатської області, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу Гелетей Л. В., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, на випадок своєї смерті заповіла все своє майно ОСОБА_2

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 23 вересня 2015 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено судово-психіатричним експертам Закарпатського бюро судово-медичної експертизи. На вирішення експертизи поставлено питання, а саме: чи могла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, під час складання заповіту 18 жовтня 2012 року усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними.

Висновком комісійної судово-медичної експертизи від 03 лютого 2016 року № 87, складеним судовими експертами Закарпатського бюро судово-медичних експертиз, встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, страждала психічним розладом з психоорганічним синдромом, який істотно впливав на її можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, особливо у зв'язку з афазією, внаслідок якої порушується контакт із зовнішнім світом, проявляється неможливість виразити свої думки в голос, а також завдяки враженню внутрішньої мови губиться значення слова, внаслідок чого порушується і мислення. Отже, експерти дійшли висновку, що ОСОБА_5 під час складання заповіту 18 жовтня 2012 року не могла усвідомлювати значення своїх дій, надати їм належну оцінку та керувати ними.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17 жовтня 2016 року у справі призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Закарпатського обласного бюро судової-медичної експертизи. Судом визначено, що у висновку експерта слід відобразити відповіді на питання наступного змісту, а саме: «Чи мала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, яка мала діагноз «мовна афазія» у відповідності з даними медичної картки стаціонарного хворого №160/19/12, у період з 02 жовтня по 18 жовтня 2012 року здатність говорити, вільно висловлювати свої думки та вести розмову; висновок надати на основі запису вузького спеціаліста - офтальмолога, зробленого 03 жовтня 2012 року у медичній картці стаціонарного хворого № 160/19/12 про можливість ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, читати зміст документальних джерел інформації та здатність підписувати документи, у тому числі заповіт від 18 жовтня 2012 року, складений за її участю».

Висновком додаткової судово-медичної комісійної експертизи від 22 грудня 2016 року № 68, з урахуванням висновку судово-медичної комісійної експертизи від 03 лютого 2016 року № 87, встановлено, що оскільки у запису офтальмолога, зробленого 03 жовтня 2012 року у медичній картці

№ 160 / 19 /12, відсутні дані про гостроту зору, достовірно визначити, чи могла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 читати та підписувати документи неможливо. Встановлений діагноз - чітко виявлена мовна афазія - не давала можливості ОСОБА_5 вільно висловлювати свої думки та вести розмову.

Відповідно до пояснень заступника начальника по експертній роботі Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_6 ., наданих у суді апеляційної інстанції, при проведенні додаткової експертизи у зв'язку із відсутністю запису офтальмолога, зробленого 03 жовтня

2012 року у медичній карті стаціонарного хворого про гостроту зору, достовірно визначити чи могла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, читати та підписувати документи не виявилось можливим, але встановлений діагноз «мовна афазія» не давала можливість ОСОБА_5 висловлювати свою думку та вести розмову, як зазначено у висновках проведених експертиз.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК Україниправочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

За змістом частини першої статті 78 ЦК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється

судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України (частина друга статті 7 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 жовтня 2001 року № 397, який був чинним на момент проведення судових експертиз у справі, експертиза проводиться в Українському науково-дослідному інституті соціальної і судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоров'я України, центрах судово-психіатричних експертиз, відділеннях (амбулаторних, стаціонарних експертиз), які є структурними підрозділами психоневрологічних (психіатричних) диспансерів. Зазначені заклади охорони здоров'я виконують функції судово-експертних установ або підрозділів.

Експертизу в експертній установі (підрозділі) виконує лікар - судово-психіатричний експерт одноособово або у складі амбулаторних судово-психіатричних експертних комісій. Посади експертів та голів комісій встановлюються згідно з чинними нормативними документами охорони здоров'я. Склад комісій затверджується наказом керівника експертної установи.

У переліку спеціалізованих судово-психіатричних експертних установ України, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 липня 1997 року № 194, який був чинним на момент проведення судових експертиз, Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи відсутнє.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29 червня 2017 року № 722 затверджено перелік установ, в яких проводяться судово-психіатричні експертизи, до якого бюро судово-медичних експертиз не входять.

Вирішуючи спір та поклавши в основу судового рішення про задоволення позову висновок судово-медичної експертизи від 03 лютого 2016 року № 87, з урахуванням додаткової судово-медичної експертизи, суд апеляційної інстанції на зазначені вище вимоги закону уваги не звернув, не перевірив доводи відповідача щодо проведення зазначеної судово-медичної (судово-психіатричної) експертизи неналежною експертною установою; не звернув увагу на те, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 23 вересня 2015 рокубула призначена судово-психіатрична експертиза, а проведена 03 лютого 2016 року судово-медична експертиза, якою встановлено наявність у заповідача психічного розладу та неможливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; не з'ясував чи відноситься Закарпатське бюро судово-медичних експертиз до спеціалізованих установ, в яких проводяться судово-психіатричні експертизи; не перевірив чи відповідають експерти, які входили до комісії, вимогам, передбаченим статтею 10 Закону України «Про судову експертизу», та дійшов передчасного висновку про допустимість висновку судово-медичної експертизи від 03 лютого 2016 року № 87 й висновку додаткової

судово-медичної комісійної експертизи від 22 грудня 2016 року № 68, а отже і про обґрунтованість позовних вимог.

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду, з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, неможливо.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки апеляційний суд не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірив доводи сторін і надані на їх підтвердження докази, ухвалена у справі постанова суду апеляційної інстанції відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в цій постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 10 травня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта