Справа №295/4976/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого F судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Поліщук К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що третьою особою не виконано своїх зобовFязань по договору позики укладеного 19 березня 2018 р. між нею та останнім, а тому вона згідно Договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 19 березня 2018 р., укладеного між нею та відповідачкою ОСОБА_2, в забезпечення вищевказаного договору позики, вважає за необхідне звернути стягнення на предмет іпотеки, квартиру F 2, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вулиця Небесної Сотні, F 27/23, та квартиру F 3, що знаходиться за адресою: місто Житомир, вулиця Небесної Сотні, F 27/23.

Позивач, представник позивачки до судового засідання не зFявилися, направили до суду заяву про слухання справи без їх участі, наполягали на задоволені позовних вимог.

Відповідач, представник відповідач до судового засідання не зFявилися, направили до суду заяву про слухання справи без їх участі, визнали наявність заборгованості та погодилися на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, не заперечували проти задоволення позовних вимог.

Третя особа, ОСОБА_3 до судового засідання не зFявився, направив до суду заяву про слухання справи без його участі, визнав позовні вимоги та підтвердив наявність заборгованості перед позивачем за договором позики від 19 березня 2018 р., в сумі 2 730 000 грн. Крім того визнав свою неспроможність виконувати свої зобовFязання за вказаним договором.

Дослідивши докази по справі, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, судом встановлено.

19 березня 2018 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 у власність гроші в сумі 4 455 000 гри. 00 коп. (чотири мільйони чотириста пFятдесят пFять тисяч грн. 00 коп.), що на момент укладання цього договору становить еквівалент 165 000 дол. США 00 центам (ста шестидесяти пFяти тисячам доларів США 00 центам), на умовах, викладених в цьому договорі. ОСОБА_3 прийняв ці гроші та зобовFязався повернути ОСОБА_1 суму грошей, що не може бути менше 4 455 000 гри. 00 коп. (чотири мільйони чотириста пFятдесят пFять тисяч гривень 00 копійок), що на момент укладання цього договору становить еквівалент 165 000 дол. США 00 центам (ста шестидесяти пFяти тисячам доларів США 00 центам), в термін до 19 березня 2019 р. (включно).

На забезпечення вимог, що випливають з договору позики від 19 березня 2018 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, цього ж дня 19 березня 2018 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за F 2384, згідно якого ОСОБА_1 набула право у випадку невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за Договором позики отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Так, згідно умов вказаного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира F 2, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вулиця Небесної Сотні, F 27/23, що належить ОСОБА_2, право власності на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.02.2016 р. за F 13738421 та квартира F 3, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вулиця Небесної Сотні, F 27/23, що належать ОСОБА_2, право власності на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.02.2016 р. за F 13738821. Вартість заставленого майна сторонами оцінено в суму 1 485 000 грн.

За пунктом 3.1.4. Договору Іпотеки, у випадку невиконання Іпотекодавцем та/або ОСОБА_3 зобов'язань за цим та/або за Договором позики, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольни повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату винагороди та відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки.

За пунктом 3.1.5. Договору Іпотеки, у випадку невиконання Іпотекодавцем та/або ОСОБА_3 зобов'язань за цим та/або за Договором позики, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу, визначену п. п. 3.1.4 пункту 3.1 цього Договору. Порядок такого способу задоволення визначається пунктом 5 цього Договору.

За пунктом 5.4. Договору Іпотеки Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. При цьому пунктом 5.6. Договору Іпотеки передбачено, що право вибору способу задоволення вимог Іпотекодержателя та вибір способу задоволення таких вимог належить Іпотекордержателю.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не було виконано своїх зобовFязань за договором позики від 19 березня 2018 р., оскільки в термін до 19 березня 2019 р. останній не повернув ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2 730 000 грн..

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання зобов'язання.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Також, відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дій договору.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат. понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 626 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В ч. 1 ст. 1046 ЦК України зазначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 12. Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовFязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовFязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Якщо предметом іпотеки є два або більше обFєкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя.

Вимогами ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

За ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної субFєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, та захистити його право в обраний ним спосіб.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 527, 530, 589, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст. ст. 10, 12, 15, 81, 82, 265, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості в розмірі 2 730 000 грн. за договором позики від 19 березня 2018 р. перед ОСОБА_1 звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів для реалізації квартири F2 (два), що знаходиться за адресою: місто Житомир, вулиця Небесної Сотні, F27/23, що належить ОСОБА_2, право власності на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.02.2016 року за F13738421 та квартири F3 (три), що знаходиться за адресою: місто Житомир, вулиця Небесної Сотні, F27/23, що належать ОСОБА_2, право власності на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.02.2016 року за F13738821 за ціною, визначеною на момент реалізації на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюєтьс - з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі пододання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка