Справа № 450/3660/19 Провадження № 2/450/1752/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мусієвський В.Є., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації речового права,

в с т а н о в и в:

24 жовтня 2019 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 04 жовтня 2017 року та скасування державної реєстрації речового права.

Ухвалою від 28 жовтня 2019 року вказана позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які мали бути усунутими протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

25 листопада 2019 року позивач подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, якою вказані в ухвалі від 28 жовтня 2019 року недоліки позовної заяви усунув.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З оскаржуваного договору оренди земельної ділянки від 04 жовтня 2017 року вбачається, що він укладений між Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області та ТзОВ «Екстрім Вікенд», від імені якого даний договір підписав директор товариства Візний ОСОБА_2 .П.

Як зазначає позивач у позовній заяві, він володіє 96 % статутного капіталу ТзОВ «Екстрім Вікенд», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 21 жовтня 2019 року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати недійсним вищезгаданий договір у зв`язку з тим, що він володіє переважною часткою у статутному капіталі юридичної особи і не надавав свою згоду директору товариства ОСОБА_3 на укладення такого правочину.

Згідно зі ст. 167 ГК України корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

За змістом п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Тобто незалежно від суб`єктного складу, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то такий спір підвідомчий господарським судам.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 3-327гс1.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у даному випадку спір виник у зв`язку з порушенням корпоративних прав позивача, а тому дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області слід відмовити у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На виконання ч. 5 ст. 186 ЦПК України суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Господарського суду Львівської області.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу слід повернути сплачену суму судового збору.

Керуючись ст.ст. 19, 186 ЦПК України, ст. 20 ГПК України, п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст. 167 ГК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Сокільницької сільської ради про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації речового права.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1536 грн. 80 коп., сплачений на рахунок UA6013390, отримувач УК у Пустомитівському районі, код отримувача 38047883, згідно квитанції № 0.0..1 від 22 жовтня 2019 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя Мусієвський В.Є.