ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/2929/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03 квітня 2016 року о 08 годині 30 хвилин в м. Запоріжжя по вул. Космічна - вул.Складська, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ, д.н. НОМЕР_1 , не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого допустив зіткнення з належним йому автомобілем Опель Виваро, д.н. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 78 490,00 грн.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодувало йому 15 200 грн., тобто загальна сума доплати страхового відшкодування становить 63 290,00 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути солідарно з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 суму матеріальних збитків в розмірі 63290 грн., а також стягнути солідарно судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про доведеність розміру завданих збитків, та посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що товариство у відповідності та у строки, визначені законом, розрахувало та сплатило страхове відшкодування, в разі недостатності страхової виплати позивач має право на підставі ст.1194 ЦК України звернутись щодо відшкодування різниці до відповідальної за заподіяну шкоду особи ОСОБА_2

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивачем не доведені позовні вимоги, судом першої інстанції ухвалено обґрунтоване рішення, позивач не мав права самостійно обирати спеціаліста, оскільки страховиком у встановлений термін був здійснений огляд пошкодженого автомобіля, в апеляційній скарзі не зазначено які норми законодавства були неправильно застосовані судом.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не надав допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, при цьому, зазначивши, що обидва наявні у справі висновки різних спеціалістів не є в розумінні ст.ст.102,103 ЦПК України висновками експерта, суд визнав належним та допустимим доказом розміру страхового відшкодування висновок №1428 від 20.04.2016 року, складений ФОП ОСОБА_3 на замовлення страхової компанії, пославшись на те, що «позивач та представник страхової компанії були присутні при безпосередньому огляді автомобіля, що не оспорювалось сторонами».

З таким висновком суду не погоджується колегія суддів з огляду на таке.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22- 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

За приписами ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 квітня 2016 року о 08 годині 30 хвилин в м. Запоріжжя по вул. Космічна - вул. Складська ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ, державний номер НОМЕР_1 , не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Опель Виваро, державний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2016 року у справі №335/3929/16-п ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного порушення, передбаченого ст.124 КУпАП; застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави (а.с.6).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ЗАЗ TF69YO», державний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу № АІ/5127777 від 16.04.2015 року (ліміт відповідальності відповідача: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн., франшиза - 500 грн.) (а.с.32).

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія Українська пожежно-страхова компанія» суму страхового відшкодування ОСОБА_1 сплатило частково у розмірі 15 359,01 грн. При цьому, в обґрунтування розміру цієї суми посилається на калькуляцію/висновок ФОП ОСОБА_3 № 1428 від 20.04.2016 року (згідно якого вартість відновлювального ремонту КТЗ 42330,44 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових 0,6713, в тому числі ПДВ, складає 15859,01 грн.) та зазначає, що визначена вказаною калькуляцію/висновком сума підлягає зменшенню на суму франшизи (500,00 грн.).

Натомість, ОСОБА_1 вважає, що оскільки вартість ремонту автомобіля склала 78 490 грн., що підтверджується рахунком ФОП ОСОБА_4 . № 82 від 22.08.2016 року (а.с.15) та квитанцією Приватбанку про оплату від 24.08.2016 року № 896703711.1 на суму 78 490 грн. за ремонт автомобіля (а.с.16), різницю між вартістю ремонту автомобіля та сплаченою ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» сумою страхового відшкодування, тобто 63 290 грн. повинні сплатити страхова компанія та винна особа ОСОБА_2 в солідарному порядку. При цьому, ОСОБА_1 до суду першої інстанції також було надано Звіт №68 від 08 квітня 2016 року, згідно з яким вартість матеріального збитку, заподіяного при дорожньо-транспортній пригоді володільцю автомобіля Опель Виваро, державний номер НОМЕР_2 , складає 78 192,70 грн.(а.с.8-12).

За приписами статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно зі ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Пунктом 8.2 цієї Методики передбачено, що вартість відновлювального ремонту визначається з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Колегія суддів приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 року у справі № 910/5001/17.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановленні вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Пунктами 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, встановлено, що значення Е приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

У даному випадку, позивачем пред`явлено вимогу про стягнення страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Так, відповідно до наданого позивачем Висновку № 68 від 08 квітня 2016 року, вартість матеріального збитку, заподіяного при дорожньо-транспортній пригоді володільцю автомобіля Опель Виваро, державний номер НОМЕР_2 , складає 78 192,70 коп. При цьому, вартість матеріального збитку визначена у розмірі суми вартості відновлювального ремонту від цих пошкоджень, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових, що складає 0,6475 (а.с.9-12).

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Щодо посилання Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на калькуляцію/висновок ФОП ОСОБА_3 № 1428 від 20.04.2016 року, за яким визначено розмір виплаченого позивачу страхового відшкодування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звіт про оцінку транспортного засобу (калькуляція/висновок) є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Саме до аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 липня 2018 року у справі №924/675/17.

Матеріали справи містять Акт огляду пошкодженого транспортного засобу автомобіля Опель Виваро, державний номер НОМЕР_2 від 04.04.2016 року, складений в присутності представника ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» ОСОБА_5 та власника транспортного засобу ОСОБА_1 , в якому зазначено, що даний акт є тільки описом пошкоджень і використається для подальшого складення калькуляції відновленого ремонту. Перед початком відновленого ремонту пошкоджень ТВ на СТО підлягає узгодженню повна сума відновлювального ремонту з метою визначення повної вартості ремонту (а.с.37-39).

При цьому калькуляція/висновок ФОП ОСОБА_3 № 1428 від 20.04.2016 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту становить 42 330,44 грн., не містить будь-яких доказів його складання в присутності ОСОБА_1 або узгодження з позивачем повної суми відновлювального ремонту в розмірі 42 330,44 грн., як про це зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні.

Заперечення відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» щодо не згоди з розміром вартості матеріальної шкоди з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який містить Висновок спеціаліста № 68 від 08 квітня 2016 року, не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи, оскільки не спростовується належними доказами - висновком судової автотоварознавчої експертизи, про призначення якої будь-яких клопотань до суду не надходило.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.

За матеріалами справи, ОСОБА_1 документально підтверджено розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт ФОП ОСОБА_4 в сумі 78 490,00 грн.

Позивачем не надано доказів, що ФОП ОСОБА_4 , який є виконавцем робіт, є платником НДС.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (50 000,00 грн.) і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, та з вирахуванням НДС та франшизи.

Отже, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу деталей, а також суми у розмірі 15 359,01 грн., яка була сплачена другим відповідачем на користь позивача, колегія суддів дійшла висновку, що з другого відповідача страхової компанії на користь позивача підлягає стягненню 18 443 грн. страхового відшкодування (50 000 грн. за вирахуванням НДС (78 490 :100 х 20% = 15 698 грн.) за вирахуванням франшизи (500,00 грн.) за вирахуванням 15 359 грн. (сплачене страхове відшкодування) = 18 443 грн.).

З винної особи - ОСОБА_2 підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 44 349 грн. (78 490 грн. - 15 359 грн. (сплачене страхове відшкодування) - 18 443 грн. (страхове відшкодування, яке підлягає стягненню зі страхової компанії = 44 349 грн.).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у встановленому цим Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Посилання позивача на те, що страхова компанія відшкодувала йому 15 200 грн. не підтверджується належними доказами та спростовується платіжним дорученням ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 03.08.2016 року, відповідно до якого сума страхового відшкодування ОСОБА_1 становить 15 359,01 грн. (а.с.46).

Нормами ст.541 Цивільного кодексу України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема в разі неподільності предмета зобов`язання.

Статтею 1194 ЦК України та положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими врегульовані спірні правовідносини, не встановлено спільного обов`язку страховика та винної особи ордо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Отже вимога позовної заяви в частині солідарного стягнення з відповідачів суми, заподіяної майну шкоди не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з підстав не зазначення у позовній заяві норми ст.1194 ЦК України, суд першої інстанції не врахував, що в розумінні цивільно-процесуального права підставу позову складають власне не норми матеріального права, які підлягають застосуванню до правовідносин сторін (правова підстава позову), а зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тобто юридичних фактів матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини (їх виникнення, зміну, припинення), та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.

При цьому цивільно-процесуальний закон не вимагає від позивача визначення норми матеріального права, яка підлягає застосуванню (ст. 119 ЦПК України).

Відповідно до цієї процесуальної норми позивач зобов`язаний зазначити в позовній заяві фактичні обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги та докази, на підтвердження цих вимог.

Аналогічні положення містяться й у роз`ясненнях, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду».

Положення ст. 175 ЦПК України в діючій редакції також не вимагають від позивача визначення норми матеріального права, яка підлягає застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду підлягає скасуванню згідно з вимогами п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям постанови про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 18 443 гривні, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 44 349 гривень.

Згідно ч.ч. 1, 10, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України ОСОБА_1 має право на компенсацію суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 634,96 грн., з яких 186,50 грн. підлягає стягненню з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», 448,46 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2

Також ОСОБА_1 має право на компенсацію суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 952,45 грн., з яких 279,75 грн. підлягає стягненню з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», 672,70 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

Таким чином, з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в сумі 466,25 грн., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в сумі 1121,16 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 18 443 гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 44 349 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 466 гривень 25 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1121 гривня 16 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: