26.07.2019 Провадження № 2-п/331/16/2019
Справа № 331/5639/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Антоненка М.В.,

при секретарі Мироненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду, -

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду.

В обґрунтування заяви зазначено, що 14.01.2019 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення у цивільній справі № 331/5639/18 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості задовольнив повністю. Про час і місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином не був, повістки та копію позовної заяви не отримував і, з огляду на це, був позбавлений можливості надати суду свої заперечення проти позовних вимог. Про існування даного спору. Відповідач дізнався отримавши поштою копію заочного рішення 21.01.2019 року.

Згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В свою чергу частина 6 ст. 187 ЦПК України зазначає, що разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Звертає увагу суду на те, що 11.03.2015 року Господарський суд Запорізької області ухвалив рішення по справі № 908/745/15-г за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Фізичної особи-підприємця Барикіна Миколи Олександровича про стягнення заборгованості. Вирішив позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до Фізичної особи-підприємця Барикіна Миколи Олександровича, задовольнити та стягнути з Фізичної особи-підприємця Барикіна Миколи ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" - 51807 грн 55 коп, в тому числі - 34 611 (тридцять чотири тисячі шістсот одинадцять) грн. 64 коп. заборгованості за кредитом, 12 747 (дванадцять тисяч сімсот сорок сім) грн. 20 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 746 (одна тисяча сімсот сорок шість) грн. 09 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, 875 (вісімсот сімдесят п`ять) грн. 62 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору. 24.03.2015 року Господарський суд Запорізької області видав наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 11.03.2015 р. по справі № 908/745/15-г, що набрало чинності 24.03.2015 р.

Було відкрито виконавче провадження, виконано рішення суду та закінчено виконавче провадження.

Так, згідно листа Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області 03.03.2018 року за № 8517: « ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання за наказом № 908/745/15-г, виданого 24.03.2015 року Господарським судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 51807, 55 грн.

У зв`язку з вищезазначеним, 17.04.2018 року Олександрівський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області виніс постанову № 9138 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Запорізької області № 908/745/15-г від 24.03.2015 року про закінчення виконавчого провадження № 55797426 на підставі повного фактичного виконання згідно виконавчого документа.

Таким чином, з наведеного випливає, що ОСОБА_1 повністю виконав свої зобов`язання за наказом № 908/745/15-г, виданого 24.03.2015 року Господарським судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 51807, 55 грн.

Крім цього, зазначене підтверджується також квитанціями про сплату боргу (копії квитанцій додаються до заяви про перегляд заочного рішення).

Водночас, відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виконання було проведено належно - згідно постанови № 9138 від 17.04.2018 року про закінчення виконавчого провадження № 55797426 на підставі повного фактичного виконання згідно виконавчого документа - наказу Господарського суду Запорізької області № 908/745/15-г від 24.03.2015 року.

А отже, на думку заявника ОСОБА_1 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього є повністю безпідставними та безумовно протиправними.

Суд в тексті заочного рішення вказує, що кредитний договір було укладено 12.12.2013. В свою чергу банк звернувся з позовом до суду 09.10.2018 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п ята статті 261 ЦК України).

В Постанові ВСУ від 19 березня 2014 року, справа № 6-20цс14, в якій суд дійшов висновку про те, «що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним, договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу».

Враховуючи те, що згідно з умовами договору, відповідач мав погашати отриманий кредит шляхом внесення щомісячних періодичних платежів, то, позовна давність в даному спорі мала розраховуватися окремо щодо кожного періодичного платежу.

Як зазначає Верховний суд України в правовій позиції у справі № 6-3006цс15, правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Згідно п. п. 60, 63 Постанови Верховного суду № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року: «Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем

З обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування».

Отже, встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначити окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 рок справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

З огляду на це, банк звернувся з позовом до суду поза межами строків позовної давності.

Відповідно до п. п. 54, 55 Постанови Верховного суду № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року: «Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеної договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частин четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом».

Отже, з огляду на наведене відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

За таких обставин, на думку заявника, вимога позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором від 12.12.201. року № б/н в сумі 116 825 гривень, 83 копійки, з яких: 34 611 гривень 64 копійки заборгованість за тілом кредиту, 82 214 гривень 19 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 07.07.2014 року по 05.09.2018 року, а також судовий збір в сумі 1762 гривні 00 копійок - є необґрунтованою, безпідставною та протиправною.

На підставі вищевикладеного просить суд скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Качан О.С. проти задоволення заяви заперечувала, просила відмовити у її задоволенні. Підтримала доводи, викладені у відзиві на заяву про перегляд заочного рішення.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2019 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПРИВАТБАНК (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором від 12.12.2013 року № б/н в сумі 116 825 гривень, 83 копійки, з яких: 34 611 гривень 64 копійки заборгованість за тілом кредиту, 82 214 гривень 19 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом за піод з 07.07.2014 року по 05.09.2018 року, а також судовий збір в сумі 1762 гривні 00 копійок.

Згідно частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з*явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зі змісту ст. 288 ЦПК України випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе лише у випадку встановлення судом двох обставин: відповідач не з*явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 судову повістку про виклик до суду не отримував та відповідно участі у розгляді справи не приймав, процесуальні права не реалізовував.

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя направляв рекомендованим листом судове повідомлення відповідачу у цій справі щодо розгляду відповідної справи 27.11.2018 р. Це судове повідомлення направлялось на поштову адресу, яка співпадає з адресою реєстрації відповідача відповідно до офіційної довідки адресно-довідкового підрозділу. При направленні зазначеного рекомендованого листу Жовтневий районний суд м. Запоріжжя користувався послугами підприємства поштового зв`язку Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» (далі -ПАТ «Укрпошта»). Однак конверт з повідомленням повернувся на адресу суду першої інстанції з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання»

Згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В свою чергу частина 6 ст. 187 ЦПК України зазначає, що разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно із вимогою частини першої та другої статті 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Так, Верховний Суд в окремій ухвалі по справі № 761/15565/16-ц від 23 січня 2019 року звернув увагу пошти на необхідність доставки судових повісток адресатам згідно з вимогами процесуального законодавства.

Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зобов`язав Укрпошту привести процедуру направлення судових повідомлень рекомендованими листами, зокрема в частині відміток про причини їх невручення, у відповідність до вимог цивільного процесуального законодавства. Окрема ухвала з цього приводу у справі №761/15565/16-ц від 23 січня 2019 року.

Ані Закон про поштовий зв`язок, ані Правила не передбачають для судових повідомлень, направлених рекомендованим листом, довідки із зазначенням причини повернення - «за закінченням встановленого строку зберігання», яка засвідчується підписом працівника поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля. Зазначене за своїм сутнісним змістом не є причиною невручення, а є причиною повернення. З зазначених норм права випливає, що у разі повернення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», мають зазначатись причини невручення, а не причини повернення такого рекомендованого листа.

В подальшому, ОСОБА_1 отримав копію згаданого вище заочного рішення суду і у встановлений закон строк подав заяву про його перегляд.

Згідно з ч. 1 ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України ), заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідач зазначає, що не з`являвся в судові засідання та не подав відзиву на позовну заяву з поважних причин, бо не отримував судової кореспонденції, а докази, на які спирається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

По-перше. Відповідач вважає, що позивач пропустив строки позовної давності як щодо стягнення основної заборгованості так і щодо процентів за користування кредитом. Також зазначає, що кредитний договір було укладено 12.12.2013 року. В свою чергу банк звернувся з позовом до суду у 2018 році. Однак, заявити заяву про застосування позовної давності відповідач міг тільки до винесення рішення у справі.

Із змісту ч. 1 ст. 284 ЦПК України вбачається, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Як на думку суду, заява про перегляд заочного рішення суду є обґрунтованою та містить заперечення, які слід ретельним чином дослідити в судовому засіданні, що в свою чергу, може суттєво вплинути на прийняте судом рішення. Крім того, дійсно відповідач не отримував судової повістки та не був присутній в судовому засіданні і не мав можливості приймати участь у змагальному процесі.

На підставі викладеного, суд вбачає підстави для скасування заочного рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з*явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 287, 288 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду, задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/5639/18 від 14.01.2019 р. за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, скасувати.

Розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Призначити розгляд цієї справи у підготовче судове засідання, яке відбудеться в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 04.10.2019 року 09 годині 30 хвилин.

Встановити відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, в якому викладаються заперечення проти позову.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються: докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання ( надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Зобов*язати відповідача одночасно із надісланням ( наданням) відзиву до суду надіслати (надати) копію такого відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Роз*яснити, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Учасники процесу можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб адресою сторінки на офіційному веб порталі судової влади України: http://court. gov.ua/fair/sud0808.

Копію ухвали надіслати сторонам для відома та виконання.

У підготовче судове засідання викликати сторони по справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу підписано суддею 26.07.2019 року.

Суддя: М.В.Антоненко