Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

місто Київ

справа № 372/3304/15-ц

провадження № 61-8388св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Спільне Українсько-болгарське підприємство «Богдан»,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон-Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ-Інвест»,

особа, яка подавала апеляційну та касаційну скарги, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2015 року у складі судді Проць Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 березня 2016 року у складі колегії суддів: Білоконь О. В., Гуль В. В., Касьяненко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_2 у серпні 2015 року звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Спільне Українсько-болгарське підприємство «Богдан» (далі - ПрАТ «СУБП «Богдан») про визнання майнових прав на об'єкт інвестування - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , а також на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що між нею, Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ-Інвест» (далі - ТОВ «Сіті-Інвест») та Акціонерним комерційним банком «Київ» (далі - АКБ «Київ») укладено договори відступлення права вимоги, відповідно до яких вона стала стороною договору інвестування та набула права отримати після завершення будівництва у власність квартири в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , сплатила для цього повну вартість квартир. Договором встановлено, що житловий будинок вводиться в експлуатацію в першому кварталі 2013 року. До участі у будівництві за договором із забудовником залучено Закрите акціонерне товариство «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан», правонаступником якого є ПрАТ «СУБП « Богдан ». Діючи відповідно до умов договору, позивач свої зобов'язання виконала своєчасно та належним чином, відповідач всупереч умовам договору свої зобов'язання не виконав і на час звернення до суду будинок не ввів у експлуатацію, не передав у власність позивача визначені у договорах квартири, чим відповідач порушує її права інвестора, тому вона просить в судовому порядку визнати за нею майнові права на проінвестовані об'єкти спорудження - квартири.

Стислий виклад заперечень відповідачів

Відзиви на позов не надходили.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_2 майнові права на об'єкти інвестування - двокімнатну квартиру АДРЕСА_18 , та трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 .

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що позивачем повідомлено дані, які не спростовані відповідачем, про можливість здійснення процедури ліквідації відповідачів, ухилення відповідачів від виконання договору про участь у фонді фінансування будівництва та врегулювання спірних правовідносин, змін юридичної адреси відповідачів.

З урахуванням наведених обставин суд першої інстанції зробив висновок, що внаслідок процедури ліквідації відповідача для задоволення вимог кредиторів шляхом продажу майна або окремої його частини позивач може позбутися своїх майнових прав, які охороняються законом але ним не захищені, оскільки дослідження матеріалів справи свідчить, що проблема правового захисту індивідуальних інтересів інвесторів, як і виключення можливості зловживання такими інтересами, у сучасному законодавстві України ефективно не вирішена, а тому суд, захищаючи інтереси позивача, вважає за необхідне визнати за ним майнові права на об'єкти спорудження (інвестування).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 березня 2016 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Київщина-Капітал») відхилено. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що ухваленням оскаржуваного рішення суду першої інстанції не були порушені права і обов'язки ТОВ «ФК «Київщина-Капітал» як іпотекодержателя прав на квартири ? АДРЕСА_8 , у зв'язку з чим апеляційна скарга є необґрунтованою.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зробив висновок, що з підстав порушення прав ТОВ «ФК Київщина-Капітал» рішення суду не може бути скасоване, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у квітні 2016 року, ТОВ «ФК «Київщина-Капітал» просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 березня 2016 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.Заявник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що інвестиційні договори не містять відомостей щодо підстав набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон-Інвест», ТОВ «Світ-Інвест», ПрАТ «СУБП «Богдан», а у подальшому і ОСОБА_2 майнових прав на об'єкти інвестування. Судами неправильно застосовано правила статей 11, 317, 328 ЦК України.

Також заявник стверджує, що відсутні докази порушення, невизнання або оспорення прав позивача, а тому оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, а обраний спосіб захисту не відновить порушених прав позивача у зв'язку з пропуском строку введення в експлуатацію будинку.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить відхилити касаційну скаргу ТОВ «ФК «Київщина-Капітал», оскаржувані судові рішення залишити без змін. Позивач зазначає, що заявник не є стороною жодного із інвестиційних договорів чи договорів про відступлення права вимоги, а іпотечні договори в судовому порядку визнані недійсними. Зважаючи на наведене, оскаржувані судові рішення не порушують прав та інтересів заявника.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 08 серпня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у лютому 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини щодо інвестування будівництва квартири. Позивач як інвестор вклав у будівництво об'єктів нерухомості власні кошти, а тому їй до здавання об'єкта нерухомості - будинку АДРЕСА_3 , в експлуатацію належать майнові права на об'єкт інвестування - двокімнатну квартиру АДРЕСА_18 та трикімнатну квартиру АДРЕСА_17 , оскільки в повному обсязі сплатила грошові кошти в рахунок інвестування загальної площі зазначених об'єктів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року у справі №372/2814/15-ц, що набрало законної сили 30 листопада 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсною угоду про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В. 31 серпня 2006 року за реєстровим №3017, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В. 29 листопада 2006 року, зареєстровану в реєстрі під № 4157, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_16 .

Визнано недійсною угоду про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В. 31 серпня 2006 року за реєстровим № 3017, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В. 28 вересня 2007 року, зареєстровану в реєстрі під № 4616, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_16 .

Визнано недійсним договір про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В. 31 серпня 2006 року за реєстровим № 3017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сен-Силкою І. В. 27 червня 2008 року, зареєстрований в реєстрі під № 4672, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_16 .

Визнано недійсним договір про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В. 31 серпня 2006 року за реєстровим № 3017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В. 28 серпня 2008 року, зареєстрований в реєстрі під № 5397, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартира АДРЕСА_16 .

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 21 серпня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В., укладений між АКБ «Київ» та ТОВ «ФК «Київщина-Капітал», зареєстрований під реєстровим № 2422, в частині передачі та приймання прав вимоги за договором іпотеки від 31 серпня 2006 року, укладеним між ТОВ «Світ-Інвест» та АКБ «Київ», щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_16 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року у справі № 372/52984/15-ц, що набрало законної сили 20 січня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано недійсним іпотечний договір від 31 серпня 2006 року, укладений між ТОВ «Світ-Інвест» та АКБ «Київ», в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_17 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В. та зареєстрований в реєстрі під №3017.

Визнано недійсною угоду про внесення змін до іпотечного договору від 31 серпня 2006 року за реєстровим № 3017, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу Сень-Силкою І. В. 29 вересня 2006 року, зареєстровану в реєстрі під № 3286, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_17 .

Визнано недійсною угоду про внесення змін до іпотечного договору від 31 серпня 2006 року за реєстровим № 3017, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу Сень-Силкою І. В. 29 листопада 2006 року, зареєстровану в реєстрі під № 4157, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_17 .

Визнано недійсною угоду про внесення змін до іпотечного договору від 31 серпня 2006 року за реєстровим № 3017, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу Сень-Силкою І. В. 27 лютого 2007 року, зареєстровану в реєстрі під № 3017, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_17 .

Визнано недійсною угоду про внесення змін до іпотечного договору від 31 серпня 2006 року за реєстровим №3017, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В. 28 вересня 2007 року, зареєстровану в реєстрі під № 4616, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_17 .

Визнано недійсним договір про внесення змін до іпотечного договору від 31 серпня 2006 року за реєстровим № 3017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В. 27 червня 2008 року, зареєстрований в реєстрі під № 4672, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_17 .

Визнано недійсним договір про внесення змін до іпотечного договору від 31 серпня 2006 року за реєстровим № 3017, посвідчений приватним нотаріусом від 28 серпня 2008 року, зареєстрований в реєстрі під № 5397, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_17 .

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 21 серпня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В. від 30 вересня 2009 року, укладений між АКБ «Київ» та ТОВ «ФК «Київщина-Капітал», зареєстрований під реєстровим №2422, в частині передачі та приймання прав вимоги за договором іпотеки від 31 серпня 2006 року, укладеним між ТОВ «Світ-Інвест» та АКБ «Київ», щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_17 .

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

В оцінці законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень Верховний Суд врахував, що ТОВ «ФК «Київщина-Капітал» є особою, яка не брала участі у справі. Відхиляючи апеляційну скаргу та залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд зробив висновок, що ТОВ «ФК «Київщина-Капітал» не надано доказів того, що оскарженим рішенням суд першої інстанції вирішив питання про його права та обов'язки.

Тлумачення статті 13, частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року дає підстави для висновку, що правом апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції наділені, у тому числі, особи, які не брали участі у справі, за умови, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Таким чином, для перегляду справи в апеляційному порядку, в першу чергу, підлягає встановленню, чи порушені оскарженим судовим рішенням права чи інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу.

Встановивши, що оскарженим рішенням суду першої інстанції не вирішувалося питання про права, інтереси та (або) обов'язки ТОВ «ФК «Київщина-Капітал», апеляційне провадження підлягало закриттю. Проте апеляційний суд не звернув уваги на зазначені вимоги процесуального законодавства, розглянувши справу в апеляційному порядку по суті за апеляційною скаргою особи, питання про права, інтереси та (або) обов'язки якої рішенням суду першої інстанції не вирішувалося.

При цьому апеляційним судом не розглянуто клопотання позивача про закриття апеляційного провадження з цих же підстав.

Аналогічні за змістом висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 2-590/2011 (провадження № 61-8417св18) та у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 372/2523/15-ц (провадження № 61-8292св18).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Згідно з частиною другою цієї статті Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, ? як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом; забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Зважаючи на наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, Верховний Суд під час ухвалення рішення у цій справі врахував правові висновки суду касаційної інстанції (ухвалені у подібних правовідносинах), наведені у зазначених постановах Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

В оцінці законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень Верховний Суд врахував, що оскаржена ухвала апеляційного суду постановлена з істотним порушенням норм процесуального права, що є підставою для виходу за межі доводів касаційної скарги відповідно до правил частини третьої статті 400 ЦПК України, відповідно до якої суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв'язку з наведеним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно дослідити та вирішити питання про наявність підстав для закриття апеляційного провадження, про що заявлено позивачем у поданому суду апеляційної інстанції клопотанні (а. с. 158).

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00 від 18 липня 2006 року, § 23).

Керуючись статтями 389, 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик