Дата документу 28.11.2019 Справа № 337/2965/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/2965/18 Головуючий у 1 інстанції Кучерук І.Г.
Провадження № 22-ц/807/3254/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по постачанню та газифікації «Запоріжгаз» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства по постачанню та газифікації «Запоріжгаз», треті особи: ОСББ «Воронезька 6», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ПАТ по постачанню та газифікації «Запоріжгаз», треті особи: ОСББ «Воронезька 6», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначено, що вони зареєстровані та мешкають у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 та є побутовими споживачами природного газу, житлові приміщення яких обладнанні лише однією газовою плитою для приготування їжі.

Розрахунки за спожитий газ вони здійснюють відповідно до норм, встановлених діючим законодавством України, до встановлення у їх житлових приміщеннях лічильників газу.

З серпня 2017р. з наданих ТОВ «Запоріжгаззбут» платіжних документів вони дізналися про те, що норми споживання природного газу значно зросли. В зв`язку з цим вони звернулися до ТОВ «Запоріжгаззбут» та до ПАТ «Запоріжгаз» щодо незаконного нарахування їм підвищеної плати за газ.

На колективне звернення позивачів ПАТ «Запоріжгаз» та НКРЕКП повідомили, що на багатоквартирний будинок, в якому мешкають позивачі, встановлений загальнобудинковий вузол обліку газу (ЗВОГ). Відповідно до його показів і проходить нарахування спожитого газу на кожне житлове приміщення по кількості зареєстрованих в ньому осіб.

Тобто, ЗВОГ фіксує загальний об`єм газу, який поступив в газову мережу будинку, потім від нього віднімаються показання житлових приміщень, в яких встановлені індивідуальні лічильники газу, і отриманий об`єм рівномірно розподіляється між всіма зареєстрованими в житлових приміщеннях особами.

Крім того, ПАТ «Запоріжгаз» повідомив, що відповідно до програми розвитку газорозподільної мережі м.Запоріжжя, яка прийнята рішенням ПАТ «Запоріжгаз» і затверджена НКРЕКП, Кодексу ГРМ та Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» на багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 було заплановано та встановлено ЗВОГ замість лічильників газу в кожне житлове приміщення.

Мешканці будинку мають право встановити у свої житлові приміщення лічильники газу за власні кошти. Позивачі вважають, що рішення відповідача про об`єднання побутових споживачів їх багатоквартирного будинку в єдину групу, включення їх багатоквартирного будинку до Плану розвитку газорозподільної системи м. Запоріжжя щодо встановлення ЗВОГ і дії щодо його встановлення на багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 є незаконними та такими, що порушують їх права як споживачів природного газу, оскільки згода на встановлення ЗВОГ загальними зборами ОСББ «Воронезька 6» не надавалась, ніяких договорів щодо сплати за газ відповідно до показань ЗВОГ між сторонами не укладалось, вони змушені платити за газ, який споживають не фактично, а за частку загального об`єму газу, який споживається всіма споживачами багатоквартирного будинку.

Посилаючись на вищевикладене, просили суд визнати незаконним та скасувати рішення ПАТ «Запоріжгаз» про об`єднання споживачів будинку АДРЕСА_1 в єдину групу; визнати незаконним та скасувати рішення ПАТ «Запоріжгаз» щодо включення будинку АДРЕСА_1 до плану розвитку газорозподільної системи міста Запоріжжя по встановленню загальнобудинкового вузла обліку природного газу; зобов`язати ПАТ «Запоріжгаз» внести зміни до плану розвитку газорозподільної системи міста Запоріжжя, шляхом включення будинку АДРЕСА_1 до переліку багатоквартирних будинків, де повинні бути встановлені лічильники газу в кожне житлове приміщення побутових споживачів власників житлових приміщень; визнати дії ПАТ «Запоріжгаз» щодо встановлення на багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 об`єкта газорозподільної мережі загальнобудинкового вузла обліку газу незаконними; зобов`язати ПАТ «Запоріжгаз» здійснити демонтаж об`єкта газорозподільної системи вузла обліку газу з допоміжними пристроями та металевою шафою, який встановлений на газовій мережі будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язати ПАТ «Запоріжгаз» після демонтажу об`єкту газорозподільної мережі загальнобудинкового вузла обліку газу здійснити роботи по відновленню газопостачання на газовій мережі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , привівши її у попередній стан, який існував до встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано дії ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» щодо встановлення на багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 загальнобудинкового вузла обліку газу незаконними.

Зобов`язано ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» здійснити демонтаж об`єкту газорозподільної системи загальнобудинкового вузла обліку газу з допоміжними пристроями та металевою шафою, який встановлений на газовій мережі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» після демонтажу об`єкту газорозподільної системи загальнобудинкового вузла обліку газу, здійснити роботи по відновленню газопостачання на газовій мережі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 1762 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ по постачанню та газифікації «Запоріжгаз» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення. яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до вимог законодавства, що було чинним на момент встановлення будинкового вузла обліку природного газу ПАТ «Запоріжгаз» мав підстави для встановлення будинкового вузла обліку природного газу за адресою позивачів.

Представником ОСОБА_2 та ОСББ "Воронезька 6" - Пінаєвим В.В. подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначається, що рішенням суду правильно вирішено спір на підставі норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, а тому підстав для його скасування не мається.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Рішення суду щодо відмови в частині позовних вимог ніким не оскаржувалось та в цій частині не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

ПАТ «Запоріжгаз» на підставі ліцензії з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 02.04.2015р. №1183, здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Отже, серед суб`єктів ринку природного газу кваліфікується як Оператор ГРМ.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачі зареєстровані та мешкають у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 і є побутовими споживачами газу.

Між сторонами укладено договір розподілу природного газу відповідно до вимог чинного законодавства, а саме шляхом приєднання позивачів до Типового договору розподілу природного газу, оскільки вони щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

З 01 листопада 2016 введено в дію Закон України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015, яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України.

Відповідно до статті 38 Закону права та обов`язки Оператора ГРМ визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільної системи, а також договором розподілу природного газу.

Абзацом 2 пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору (п. 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 7 глави З розділу VI Кодексу ГРМ).

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

За приписами ч.3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у ч.1 статті 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу".

Відповідно до ст.2,6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин серпень 2017р.) постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку. Газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

У випадку не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу.

Таким чином, аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами законодавцем не було визначено конкретного виду (індивідуальний чи загальнобудинковий) вузла обліку природного газу, яким газорозподільні підприємства зобов`язані були забезпечити споживачів природного газу.

Технічні умови приладового обліку природного газу в газорозподільній системі, визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, визначаються Кодексом ГРМ.

Так, відповідно до п.2,4 гл.1 р. ІХ Кодексу ГРМ порядок комерційного обліку природного газу) по об`єктах споживачів, у т.ч. побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу.

Комерційний вузол обліку встановлюється (організовується) в точці вимірювання, яка має збігатися з межею балансової належності (точкою комерційного обліку) між суміжними суб`єктами ринку природного газу.

Згідно п.2,3 гл.1 р. ІХ Кодексу ГРМ визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

За ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

У разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (далі Тимчасове положення).

Згідно п.4 Тимчасового положення можливість об`єднання споживачів в єдину групу для поліпшення ведення обліку природного газу визначається схемою газопостачання. Рішення про необхідність об`єднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи.

Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку. Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

При встановленні комерційного ВОГ, який належить Оператору ГРМ, на території чи у приміщенні споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) між Оператором ГРМ та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) має бути укладений договір про відповідальне зберігання комерційного вузла обліку та його складових на весь строк їх експлуатації. Факт передавання на відповідальне зберігання комерційного ВОГ та його складових має бути зазначений в акті приймання комерційного вузла обліку в експлуатацію (п.8 гл.4 р.Х Кодексу ГРМ).

Відповідно до р.1 Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Запоріжгаз» на 2016-2025 роки, затвердженої Постановою НКРЕКП №393 від 24.03.2016р. передбачено встановлення єдиного вузла обліку газу для забезпечення споживачів категорії населення, незабезпечених лічильниками, в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до Акту приймання в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу від 31.08.2017р. в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 було встановлено загальнобудинковий лічильник та з 01.09.2017р. здійснюється нарахування за спожитий природний газ за показниками загальнобудинкового лічильника. Вузол обліку прийнято до експлуатації за відсутності представника споживача (споживачів).

Положеннями ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» визначено, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

В багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 ОСББ АДРЕСА_2 Воронезька 6».

Згідно ст.4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до ст.10 цього ж Закону вищим органом управління об`єднання є загальні збори. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: питання про використання спільного майна; визначення обмежень на користування спільним майном.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ «Запоріжгаз» при встановленні загальнобудинкового вузла обліку газу в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 не здійснив договірного врегулювання з відповідним балансоутримувачем багатоквартирного будинку ОСББ «Воронезька 6», як це передбачено п.4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку та р.Х Кодексу ГРМ.

Акт приймання загальнобудинкового вузла обліку газу в експлуатацію не містить підпису представника споживача (споживачів).

Ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не були надані укладені між ОСББ «Воронезька 6» та ПАТ «Запоріжгаз» договір на проведення монтажних робіт в загальнобудинковій газорозподільній системі, здійснення експлуатації (обслуговування) та про зняття показань з встановленого будинкового вузла обліку природного газу, договір про відповідальне зберігання комерційного вузла обліку та його складових.

Загальнобудинкова газорозподільна система є спільним сумісним майном співвласників багатоквартирного будинку, рішення про користування таким майном, проведення будь-якого технічного переоснащення такої системи повинно прийматись загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку. Разом з тим, обставини справи свідчать про те, що такого рішення загальними зборами ОСББ «Воронезька 6» не приймалось, питання щодо договірного врегулювання встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу не вирішувалось.

Відповідно до п.5 Тимчасового положення обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються: 1) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні; 2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу за змістом п.5 Тимчасового положення передбачає інший порядок визначення обсягів споживання розподілу плати згідно з показами загальнобудинкового лічильника пропорційно між споживачами в залежності від кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що за відсутності згоди кожного із споживачів на такий розрахунок не тільки порушує приписи ч.3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу», але й є несумісним із встановленим п.5 ч.1 ст.30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» принципом відповідності оплати житлово-комунальної послуги її кількості.

Встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання об`єму газу, який насправді не використовувався споживачем. У випадку не встановлення у побутового споживача індивідуального лічильника відбувається математичний розрахунок спожитого газу між споживачами, у яких є квартирні лічильники газу та у яких немає таких лічильників, а отже неможливо встановити та перевірити правильність такого розрахунку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу є порушенням прав позивачів як побутових споживачів газу з боку відповідача, оскільки його односторонні дії зі встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу без погодження зі споживачами призводять до порушення принципу рівності сторін договору, учасником якого є споживач, свободи волевиявлення споживача, нав`язування таких умов одержання послуг, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами.

Частково задовольняючи вказані позовні вимоги в частині покладення на відповідача обов`язку демонтувати ЗВОГ із пристроями та відновити систему газопостачання за попереднім станом, суд першої інстанції виходив із того, що між балансоутримувачем будинку та оператором ГРМ не було здійснено передбачене договірне врегулювання з приводу встановлення ЗВОГ, відповідачем не надані укладені договори на проведення монтажних робіт, здійснення експлуатації (обслуговування) та про зняття показань з встановленого будинкового вузла обліку природного газу; акт приймання в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу не містить підпису представника споживача (споживачів). Тобто суд виходив з відсутності згоди як ОСББ "Воронезька 6", так і кожного позивача як споживача газу на встановлення ЗВОГ замість індивідуальних лічильників газу.

Також суд визнав, що вказаними діями відповідача порушені положення ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 13, п. 5 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ч. 3 ст. 18 Закону України "Про ринок природного газу", ст.. 6 ЗУ "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", п.п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо прав позивачів, які вимушені здійснювати оплату за частину об`єму неспожитого ними газу. Суд вважав, що обраний спосіб захисту з демонтування ЗВОГ саме і забезпечить поновлення прав позивачів як споживачів природного газу.

Відмовляючи в решти позовних вимог, суд вказував, що вимоги щодо скасування вказаних рішень відповідача та зобов`язання відповідача внести зміни до плану розвитку газорозподільної системи міста Запоріжжя буде втручанням у господарську діяльність господарюючого суб`єкта та не відповідатиме вимогам закону.

В апеляційній скарзі АТ "Запоріжгаз" наголошує на тому, що статтею 6 ЗУ "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" у чинній на час виникнення правовідносин редакції, було покладено на суб`єкта господарюваня до 01.01.2018р. забезпечити лічильниками природного газу споживачів, які споживають газ тільки для приготування їжі, шляхом встановлення як індивідуальних, так і загальнобудинкових лічильників, що має забезпечити 100% облік спожитого природного газу населенням. При цьому, отримання згоди власника або балансоутримувача будинку не було передбачено вказаним законом на час встановлення ЗВОГ на будинок по АДРЕСА_1 , та зміни до закону щодо необхідності такої згоди набули чинності лише з 20.01.2018р. А відповідної згоди кожного власника чи мешканця квартири будинку взагалі не передбачено жодним законодавчим актом, якими врегульовано спірні відносини. Тому вважає, що висновки суду в цій частині є помилковими, а АТ "Запоріжгаз" не було допущено порушень при встановленні ЗВОГ на будинку позивачів.

Дійсно, Закон України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" у

чинній на час виникнення правовідносин редакції, не містив положень про отримання обов`язкової згоди балансоутримувача будинку або мешканців будинку як споживачів природного газу на встановлення ЗВОГ.

Але положення законів про вільність волевиявлення споживача комунальних послуг та обов`язок сплачувати тільки фактично отримані послугу безпосередньо вказують на те, що надання такої згоди споживачем випливає на правовідносини з обрання способу улаштування обліку природного газу.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1023-XII держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги", ним визначаються основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Як наведено у статті 3 Закону № 1875-IV, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону № 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом № 3533-VI.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 "Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу" (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджено розрахунок доцільності встановлення загальнобудин- кових вузлів обліку газу згідно з Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ "Запоріжгаз" на 2016-2025 роки, у якому встановлення будинкового вузла обліку газу за адресою: Воронезька 6 в АДРЕСА_1 визнано доцільним.

Проте, зважаючи на те, що позивачі виконували обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, частково такі роботи відповідачем було здійснено, то слід зазначити, що вимоги статті 6 Закону № 3533-VI мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону № 1023-XII, статті 2 Закону № 1875-IV волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Свій висновок по суті вирішеного спору суд правомірно обґрунтував тим, що задоволення вимог позивачів буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Також слід зазначити, що на користь тому, що є доведеним факт порушення прав позивачів свідчить зміст рішення Запорізької міської ради № 60 від 28.09.2016р. "Про упорядкування питань щодо встановлення будинкових (загальнобудинкових) вузлів обліку природного газу", відповідно до п.п. 3, 4 якого міська рада вказала ПАТ "Запоріжгаз" на недопустимість здійснення реконструкції системи газопостачання, об`єктом якої є виключно або в тому числі монтаж будь-яких будинкових (загально- будинкових) вузлів обліку природного газу або будь-яких конструкцій або їх елементів, призначених для встановлення будинкових (загальнобудинкових) вузлів обліку природного газу, без попереднього прийняття відповідного рішення з вказаного питання співвласниками багатоквартирних будинків у порядку, передбаченому ст.. 10 ЗУ "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Як вже встановлено вище у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 з серпня 2016р. зареєстровано ОСББ "Александрова, 15", але ПАТ "Запоріжгаз" питання про встановлення ЗВОГ на цьому будинку з ним не узгоджувало.

Мотивування суду щодо необхідності захисту прав позивачів як споживачів природного газу відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018р. у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347/цс18).

Колегія вважає, що такий обраний позивачами спосіб захисту є ефективним у даній ситуації, оскільки доки на будинку буде знаходитись облаштований ЗВОГ, позивачі не зможуть скористатись своїм правом на встановлення індивідуальних лічильників природного газу за кошти оператора ГРМ. Та таке право позивачів випливає зі змісту частиною першою статті 3 Закону № 3533-VI, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Та у правовій позиції ВП ВС з цього питання у вищенаведеній поставі зазначається, що саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України її слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по постачанню та газифікації «Запоріжгаз» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: