Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 200/21514/16-ц

провадження № 61-38473св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

треті особи: Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року у складі судді Шевцової Т. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 16 червня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 серпня 2014 року. За час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1, у них народилася дочка - ОСОБА_7, яка проживає з нею. Відповідач, як батько дитини, не приїжджає до дочки, не телефонує їй, не цікавиться її життям, навчанням, здоров'ям, успіхами, намірами, не пропонує своєї допомоги, тобто виявляє байдужість до своєї дитини.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 липня 2014 року з відповідача на її користь було стягнуто на утримання дочки аліменти у розмірі 700 грн щомісячно, проте рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року було змінено розмір аліментів на ? частину заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, аліменти відповідач не бажає сплачувати, ухиляється від свого обов'язку утримувати дитину до її повноліття. Вказувала, що вона самостійно забезпечує потреби своєї дитини, піклується про стан її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила суд позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довела зазначені нею обставини умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, на які вона посилалася, як на підставу своїх вимог, та не надала достатніх доказів на їх підтвердження, а також доказів того, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини.

Суд вважав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків, з урахуванням інших конкретних обставин справи, а надані позивачем доводи та докази є недостатніми для застосування до відповідача такого заходу відповідальності.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року- без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позбавлення батьківських прав матері або батька дитини є крайнім заходом сімейно-правової відповідальності, яка настає при умисній і винній поведінці батьків або одного з них. Проте, матеріали справи не містять доказів, які могли б стати достатньою підставою для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав згідно з положенням статті 164 СК України. Суд погодився, що висновок виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 19 квітня 2017 року про можливість та доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сукупності з іншими доказами у справі не дає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про дитину, не бере участі в її вихованні та матеріальному забезпеченні, що негативно впливає на належний рівень її життя. Вказує, що дитина сторін перебуває на її повному утриманні, оскільки відповідач ухиляється від сплати аліментів. Зазначає, що судами не були враховані та досліджені у повній мірі матеріали справи, у зв'язку з чи порушено норма матеріального та процесуального права, зокрема, не надано належної правової оцінки висновку Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, яка підтримала її позовну заяву та вважала доцільним позбавити батьківських прав відповідача.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої й другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частин другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною третьою статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні норми права містяться й у стаття 12, 81 чинного ЦПК України.

Належним чином дослідивши й оцінивши подані сторонами докази, суди дійшли вірного висновку про те, що ОСОБА_4 не надала належних та достатніх доказів умисної й винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов'язків, яка б давала підстави для застосування до ОСОБА_6 крайнього заходу впливу, у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки. Судами також правильно зауважено, що не встановлено того, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини.

Суди надали належної оцінки висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 19 квітня 2017 року про можливість та доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказавши, що у сукупності з іншими доказами у справі він не дає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, та врахувавши положення частини шостої статті 19 СК України, відповідно до якого суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк