Ухвала

Іменем України

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 470/410/17

провадження № 61-20312 ск 19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області

від 10 серпня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк у три місяці, з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання нею заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Висунськ Безнегуватського району Миколаївської області.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, 06 вересня 2019 року подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року визнано неповажними підстави пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, зокрема для подачі заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин для такого поновлення з наданням відповідних доказів та сплати судового збору.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено з підстав, передбачених частиною четвертою статті 357 ЦПК України.

У листопаді 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій просить скасувати ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року, а справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року вона особисто не отримувала, оскільки поштове відправлення отримали її батьки.

При цьому вона хворіла з 19 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову

у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу

в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Отже, касаційному оскарженню не підлягають ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга не може бути прийнята до провадження, оскільки оскаржуване судове рішення про залишення апеляційної скарги без руху, не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Крім того, вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Миколаївського апеляційного суду від 10 жовтня

2019 року також слід відмовити.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно із положенням пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження

у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, визначення поважності підстав, на які посилається заявник

в обґрунтування причин пропуску строку апеляційного оскарження належить до дискреційних повноважень суду.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є особою, яка не брала участі

у розгляді даної справи. При цьому вона неодноразово: 02 жовтня

2018 року, 16 січня 2019 року та 24 липня 2019 року знайомилась

з матеріалами справи. Крім того, згідно її розписки у справі вона отримала копії матеріалів справи ще 02 жовтня 2018 року, а отже останнім днем для подачі апеляційної скарги було 12 жовтня 2018 року. Проте ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу до суду поштовим відправленням лише

06 вересня 2019 року, тобто майже через рік.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2017 року апеляційний суд вірно виходив із того, що заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення із наведенням інших поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження ОСОБА_1 не надала. Крім того, апеляційний суд вже визнавав неповажними наведені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження та залишив без руху апеляційну скаргу з наданням строку для звернення із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд

в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга

є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, оскільки зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо установлення обставин справи, що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про поновлення процесуального строку.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Апеляційний суд постановляючи оскаржувану ухвалу, діяв у відповідності до норми пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

При цьому безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії»

від 28 жовтня 2004 року).

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду

від 17 вересня 2019 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду

від 10 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б.І. Гулько

Г. В. Кривцова