Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3506/19
Р І Ш Е Н Н Я

17 липня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Бузун Л.В.,

за участі представника відповідача Конопатської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, в якому просив стягнути з Департаменту на кого користь моральну шкоду в сумі 9000грн.

В обґрунтування позову зазначив, що він разом із матір`ю ОСОБА_3 є власниками кв. АДРЕСА_1 . 15 травня 2018 року ним було надіслано листом до Департаменту заяву про призначення житлової субсидії та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії. 22 серпня 2018 року переглядаючи ЄДР отримувачів субсидій Міністерства соціальної політики, йому стало відомо, що надання субсидії за домогосподарством за адресою: АДРЕСА_1 припинено.

23 серпня 2018 року ним було надіслано заяву до Департаменту з проханням надати розрахунок сукупного доходу, що перевищує норми для надання житлової субсидії в разі, якщо підставою для відмови у призначенні житлової субсидії стало перевищення сукупного доходу над соціальними нормами та повторно розглянути заяву про призначення житлової субсидії від 19 травня 2018 року, надати копію акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 .

16 вересня 2018 року позивачем було отримано відповідь Департаменту, із змісту якої вбачалось, що йому було відмовлено у субсидії та додано повідомлення про не призначення субсидії.

В цей же день, ввечері, від хвилювання пов`язаного з тим, що відмова у субсидії матиме значні втрати для сімейного бюджету, оскільки на його утриманні знаходиться його мати - ОСОБА_3 , яка є непрацездатною, пенсіонеркою, інвалідом ІІ групи, та яка потребує сторонньої допомоги, у позивача розпочалося погіршення самопочуття, близько 23 год. 15хв., у зв`язку із чим, він був вимушений звернутися за медичною допомогою та викликати швидку допомогу, лікарем якої було встановлено йому діагноз - гіпертонічний криз неускладнений, АТ - 150/90, надана перша медична допомога та порада терміново звернутися до свого дільничного лікаря для лікування.

17 вересня 2018 року стан його здоров`я ще більше погіршився, а тому він був змушений звернутися до КНП «Четвертий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», де йому було діагностовано гіпертонічний криз І-ІІ ступеня, сосуд. Криз , та розпочато амбулаторне лікування з 17 вересня 2018 року по 26 вересня 2018 року

19 вересня 2018 року він звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з вимогою визнати протиправними дії Департаменту щодо відмови у призначенні житлової субсидії прийнятої за результатами розгляду його заяви про призначення житлової субсидії від 19 травня 2018 року та скасувати рішення Департаменту від 13 липня 2018 року щодо відмови у призначенні житлової субсидії.

Рішенням вищезазначеного суду від 7 грудня 2018 року по справі №2340/3745/18 його позовні вимоги були задоволенні в повному обсязі та визнано протиправними дії Департаменту щодо відмови від 13 липня 2018 року ОСОБА_2 в призначенні житлової субсидії та зобов`язано Департамент повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення житлової субсидії від 19 травня 2018 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 1 квітня 2019 року залишено без змін рішення Черкаського окружного адміністративного суд увід 7 грудня 2018 року.

Зазначає, що протиправність дій Департаменту була встановлена законними рішеннями, що в свою чергу свідчить про завдання позивачу моральної шкоди, а тому, на підставі ст. 1176 ЦК України, він просив стягнути з відповідача на його користь завдану йому моральну шкоду в сумі 9000 грн., яка була вирахувана ним виходячи з наступного.

За кожен місяць порушеного права на соціальний захист, позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Відмова у субсидії була вчинена Департаментом - 13.07.2018р., протиправність такої відмови було встановлено у судовому порядку - 7 грудня 2018 року, рішення суду першої інстанції було залишено без змін - 1 квітня 2019 року. Таким чином, з 13 липня 2018 року по 1 квітня 2019 року складає 9 місяців. 9 місяців х 1000грн = 9000 грн.

Ухвалою суду від 2 травня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду судді Шиповича В.В. та відкрито проведення у справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розпорядженням заступника керівника апарату суду №18 від 13 травня 2019 року у справі призначено повторний автоматизований розподіл, оскільки суддю Шиповича В.В. 11 травня 2019 року було відраховано зі штату суду у зв`язку із призначенням на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи визначено суддю Демчика Р.В.

Ухвалою суду від 20 травня 2019 року цивільна справа прийнята до провадження судді Демчика Р.В. та призначене судове засідання з розгляду даної справи.

27 травня 2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. У позовній заяві зазначено, що 16 вересня 2018 року позивачем отримана відповідь депаратменту про відмову у призначенні житлової субсидії та звертає увагу, що протиправними діями департаменту йому була завдана моральна шкода, що полягала в погіршенні стану здоров`я (гіпертоничний криз) та амбулаторного лікування. Оскільки неправомірні дії департаменту призвели до втрат сімейного бюджету, значна частина якого йшла на догляд матері ОСОБА_2 , тому розмір моральної шкоди оцінено у 9000 грн. Частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що шкода полягає відшкодуванню за наявності складу цивільного правопорушення, складовими елементами якого є: наявність шкоди, неправомірність дій особи, яка заподіює шкоду, безпосередній причинний зв`язок між шкодою та діями, а також вина заподіювана шкоди. При цьому відсутність хоча б одного складового елемента виключає можливість відшкодування шкоди. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачем, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Вважають, що ОСОБА_2 у своїй позовній заяві не надав достатніх доказів на підтвердження заподіяної йому моральної шкоди та не навів достовірних доказів причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною йому моральною шкодою ( у вигляді погіршення стану здоров`я). Крім того, департамент не погоджується з розрахунком моральної шкоди, наведеним у позовній заяві, оскільки сума у розмірі 9000 грн. є не співмірністю з розміром житлової субсидії, яка може бути розрахована у випадку її призначення ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі викладеного, просили відмовити ОСОБА_2 у задоволені позову у повному обсязі.

3 червня 2019 року позивачем надано відповідь на відзив. Позивач зазначає, що причинний зв`язок між протиправними діями Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради та завданням йому від цього моральної шкоди, моральних страждань можна простежити наступним чином:

- 16 вересня 2018 року отримання ним листа від Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з повідомленням про відмову у субсидії;

- 16 вересня 2018 року о 23 год. 15 хв. погіршенням стану його здоров`я та пов`язаного з цим виклику швидкої допомоги, яка констатувала - гіпертонічний криз;

- з 17 вересня 2018 року по 26 вересня 2018 року перебування на амбулаторному лікуванні з діагнозом Гіпертонічний криз;

- рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2018 року по справі № 2340/3745/18, яким визнано протиправні дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради;

- постанова Шостого апеляційного адміністративного суд від 1 квітня 2019 року по справ - № 2340/3745/18, якою рішення першої інстанції залишено без змін.

Тобто, судовими рішеннями підтверджено протиправність та не законність прийнятого рішення Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради, яке вплинуло на його стан здоров`я внаслідок хвилювання.

Також, Відповідач не погоджується з розрахунком моральної шкоди. Проте, Відповідач не враховує часу своєї протиправної поведінки яка склала 9 місяців станом на день набрання законної сили рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2018 року та 1 одного місяця після набрання рішенням законної сили до моменту звернення позивачем до Державної виконавчої служби, в іншому випадку напевно Відповідач продовжував свою протиправну поведінку.

Окремо зазначив, що моральна шкода, протиправність дій Відповідача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою Відповідача та заподіяною йому моральною шкодою (в тому числі погіршенням стану здоров`я) є доконаним фактом та доведеною та повністю обґрунтована у позовній заяві. Розрахунок моральної шкоди проведений з врахуванням тривалості протиправної поведінки Відповідача, яка продовжилась навіть після набрання законної сили рішенням суду.

Таким чином, доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.

В судове засідання позивач не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позивач не надав достатніх доказів на підтвердження заподіяної йому моральної шкоди та не навів достатніх доказів причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною йому моральною шкодою ( у вигляді погіршення стану здоров`я). Також представник відповідача зазначив, що Департамент не погоджується з розрахунком моральної шкоди, наведеним у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).

Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 19 травня 2018 року позивач звернувся до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради із заявою про призначення житлової субсидії.

Як зазначає в позовній заяві позивач, 16 вересня 2018 року ним було отримано лист Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради за вих. №6054/28/-5/01-9 від 13 вересня 2018 року про відмову у призначенні житлової субсидії.

16 вересня 2018 року в 23 год. 15 хв. позивач звернувся за медичною допомогою бригади швидкої медичної допомоги, яка діагностувала гіпертонічний криз неускладений, АТ - 150/90, зазначене вбачається з довідки КУ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Черкаської обласної ради» за № 722 від 17 вересня 2018 року.

Згідно виписки з амбулаторної карти хворого ОСОБА_2 , виданої КНП «Четвертий черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», останній звертався за медичною допомогою в поліклініку №4 та перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом гіпертонічний криз І-ІІ ступеню, сосуд. Криз з 17 вересня 2018 року по 26 вересня 2018 року.

Позивач 19 вересня 2018 року звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 7 грудня 2018 року у справі №2340/3745/18 позовні вимоги задоволені повністю. Визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо відмови 13 липня 2018 року ОСОБА_2 в призначенні житлової субсидії. Скасовано рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 13 липня 2018 року та зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення житлової субсидії.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 1 квітня 2019 року у справі №2340/3745/18 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2018 залишено без змін.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Таким чином під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач моральну шкоду обґрунтовує тим, що зазнав моральних страждань, завданих у зв`язку з відмовою Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради у призначенні йому житлової субсидії. Також позивач зазначає, що він має на утриманні непрацездатну матір, пенсіонерку, інваліда ІІ групи, яка потребує постійної сторонньої допомоги, і не призначення субсидії призведе до значних втрат для їх сімейного бюджету.

Таким чином, на підтвердження завданим моральних страждань, позивачем надано суду копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 , довідка МСЕК, якою ОСОБА_3 встановлено ІІ групу інвалідності безтермінова, висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом ОСОБА_3 внаслідок психічного розладу №280 та №918, довідка Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради №5338 від 29 червня 2017 року в тому, що ОСОБА_2 отримував допомогу по догляду за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу з 1 серпня 2012 року по 31 липня 2016 року, лист Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради за вих. №6054/28-5/01-9 від 13 вересня 2018 року про відмову у призначенні житлової субсидії, довідку КУ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Черкаської обласної ради» за № 722 від 17.09.2018р. та виписку з історії хвороби, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 1 квітня 2019 року

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяних позивачу моральних страждань, останнім суду не було надано.

Згідно з ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодування особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті..

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували його моральні страждання, а також будь-яких доказів щодо порушення нормальних життєвих стосунків, пов`язаних саме з відмовою в призначенні субсидії та не надав він й жодного доказу на підтвердження причинного зв`язку між погіршенням стану свого здоров`я та можливими протиправними діями відповідача.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням обставин справи та доказів наданих суду, суд приходить до висновку, що вимога позивача ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 9000грн. заподіяної йому внаслідок відмови Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради у призначенні йому житлової субсидії, задоволенню не підлягає. Оскільки позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження заподіяної йому моральної шкоди та не навів достатніх доказів причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною йому моральною шкодою у вигляді погіршення стану здоров`я.

Таким чином, у задоволені позову про відшкодування шкоди слід відмовити.

Щодо відшкодування судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при звернення до суду з позовною заявою позивач був звільнений від сплати судового збору, то судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 22-23, 1166-1167, 1187, 1192 ЦК України, керуючись ст. 12-13, 81-83, 89, 133, 137, 141, 259, 264-265, 268, 278, 279 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307) про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 22 липня 2019 року.

Головуючий: Р. В. Демчик