КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що 06 лютого 2014 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD200. На виконання даного договору 06 лютого 2014 року позивачем було передано банку 3000,00 дол. США.

06 лютого 2014 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD400. На виконання даного договору 06 лютого 2014 року позивачем було передано банку 4000,00 дол. США.

06 лютого 2014 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD800. На виконання даного договору 06 лютого 2014 року позивачем було передано банку 13000,00 дол. США.

Навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим, рахунки позивача були безпідставно заблоковані відповідачем. З метою отримання належних позивачу коштів ОСОБА_1 звернулася з заявою про перерахування коштів на її рахунок. Але заяви не були задоволені, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд першої інстанції задовольнити позов та зобов`язати відповідача перерахувати належні кошти: 13 282, 34 дол. США з рахунку № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_2 ; 4 058, 39 дол. США з рахунку № НОМЕР_3 на рахунок № НОМЕР_2 ; 3 043, 79 дол. США з рахунку № НОМЕР_4 на рахунок № НОМЕР_2 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року позов задоволено.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк» (Код ЄДРПОУ - 14360570) перерахувати ОСОБА_1 кошти: 13 282, 34 дол. США з рахунку № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_2 ; кошти 4 058, 39 дол. США з рахунку № НОМЕР_3 на рахунок № НОМЕР_2 ; кошти 3 043, 79 дол. США з рахунку № НОМЕР_4 на рахунок № НОМЕР_2 .

Стягнуто з АТ КБ «Приват Банк» на користь держави судовий збір в сумі 8810,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги банк зазначає, що відповідно до Протоколу засідання Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 травня 2014 року № 18 було прийнято рішення про припинення діяльності усіх відокремлених підрозділів Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим, таким чином відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АР Крим та міста Севастополя.

Відповідно до Положення про філію «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк», затвердженого Протоколом Рішення Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» №50 від 15 грудня 2011 року, Кримська філія ПАТ КБ «ПриватБанк» самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операцій, самостійно складала та подавала звітність, передбачену чинним законодавством, забезпечувала збереження документів.

Таким чином, доступ ПАТ КБ «ПриватБанк» до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на даний час є обмеженим.

Окрім того, 02 квітня 2014 року було прийнято Федеральний Закон РФ №39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб. що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя».

Центральним Банком Росії було прийнято рішення №РН-33/І від 21 квітня 2014 року про припинення з 21 квітня 2014 року діяльності відокремлених структурних підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя.

Викладене було підставою для придбання автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» прав (вимог) по зобов`язанням банків і здійснення компенсаційних виплат у порядку встановленому ст.ст. 7, 9 Федерального Закону від 02 квітня 2014 року №39-ФЗ. Таким чином, АНО «ФЗВ» взяла на себе зобов`язання здійснювати компенсаційні виплати, у тому числі клієнтам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також в поданій апеляційній скарзі банк звертає увагу суду на те, що спір, який виник між даними сторонами вже був вирішений рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 03 вересня 2015 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 18 листопада 2015 року та залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення сум за договорами банківських вкладів.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, банк просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , однак був залишений без розгляду ухвалою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року.

Представник банку в судове засідання з`явився, апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судове засідання з`явився, проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, однак конверт повернувся до суду з відміткою «не проживає», про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до положень ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Остання відома суду адреса зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , про зміну зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 суд не повідомляла.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, доходить висновку що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 лютого 2014 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD200. На виконання даного договору 06 лютого 2014 року позивачем було передано банку 3000,00 дол. США.

06 лютого 2014 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD400. На виконання даного договору 06 лютого 2014 року позивачем було передано банку 4000,00 дол. США.

06 лютого 2014 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD800. На виконання даного договору 06 лютого 2014 року позивачем було передано банку 13000,00 дол. США.

Навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим, рахунки позивача були заблоковані відповідачем.

З метою отримання належних позивачу коштів за договорами у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 лютого 2018 року, 28 березня 2018 року було зареєстровано заяви про перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_2 , але подані заяви не були задоволені.

Отже, банк не виконав належним чином свої зобов`язання за депозитними договорами № SAMDNWFD200, № SAMDNWFD400, №SAMDNWFD800.

Сторонами укладених Договорів №SAMDNWFD200, №SAMDNWFD400, №SAMDNWFD800 є ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, зобов`язання за укладеними Договорами виникають саме у ПАТ КБ «ПриватБанк», а не у його Кримської філії.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє банк від обов`язку щодо виконання укладених договорів.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

Згідно з ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року №516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за №1256/8577.

Договором банківського вкладу (депозиту) може бути передбачено внесення грошових коштів або банківських металів на інших умовах їх повернення. Умови цього договору не можуть суперечити законодавству України. (п.1.2. Положення).

У пункті 1.6. Положення передбачено, що банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу (ст.1061 ЦК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходиться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

У відповідності до положень ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

В силу положень зазначеного Закону держава взяла на себе зобов`язання вживати всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України.

Отже, враховуючи наведені норми матеріального права та враховуючи те, що грошові кошти за договорами банківського вкладу позивачу не виплачені, факт укладення договорів на внесення позивачем коштів підтверджується належними доказами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 03 вересня 2015 року вже було вирішено спір між тими ж сторонами, з тим же предметом та з тих же підстав, то вони не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки предметом позову, який розглядався Каланчацьким районним судом Херсонської області було стягнення коштів банківського вкладу, тоді як предметом даного спору є зобов`язання банку перерахувати кошти банківського вкладу з одного рахунку на інший.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що за виконання умов договору банківського вкладу (депозиту), збереження грошей і їх повернення має відповідати автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників», оскільки банком Росії було прийнято рішення про припинення з 21 квітня 2014 року діяльності відокремлених підрозділів на території Республіки Крим та міста Севастополя і АНО «ФЗВ» було передано в довірче управління майновий комплекс філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки як установлено судом та вбачається з матеріалів справи договори депозитних вкладів укладалися між ОСОБА_1 та юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Таким чином відповідальність щодо неповернення грошових коштів за договорами банківського вкладу несе юридична особа, в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: