Номер провадження: 22-ц/813/868/19
Номер справи місцевого суду: 501/2872/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого F Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря F Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

відповідач - Чорноморська міська рада Одеської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 квітня 2018 року у складі судді Максимович Г.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімFєю, визнання обFєктами спільної власності подружжя будинок та земельну ділянку F62 по вул. Шевченка в с. Малодолиньске Одеської області, визнання права власності на Ѕ частини будинку та земельної ділянки, припинення права власності ОСОБА_3 на Ѕ частини будинку та земельної ділянки.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 квітня 2018 року позов задоволено, а саме встановлено факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з грудня 2008 року по травень 2015 року проживали сімFєю; визнано обFєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будинок та земельну ділянку F62 по вул. Шевченка в сел. Малодолинському м. Чорноморська Одеської області; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки земельної ділянки (кадастровий F:05:013:0174) F62 по вул. Шевченка в сел. Малодолинському м. Чорноморська Одеської області, площею 0,0902 га; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки житлового будинку F62 по вул. Шевченка в сел. Малодолинському м. Чорноморська Одеської області, який у висновку експерта F14/17 від 17.11.2017 зазначений під Літ. А-2, загальною площею 138,5 кв.м., житловою площею 41,1 кв. та складається з: 1-12 передпокою, площею 2,7 кв.м.; 1-13 коридору, площею 12,7 кв.м.; 1-14 кухні вітальні, площею 31,8 кв.м.; 1-15 підсобної, площею 10,0 кв.м.; 1-16 санвузла, площею 6,3 кв.м.; 1-17 холу, площею 12,7 кв.м.; 1-18 житлової площі 9,9 кв.м.; 1-19 санвузла, площею 6,4 кв.м.; 1-20 гардеробної, площею 2,7 кв.м.; 1-21 житлової площі 15,2 кв.м.; 1-22 житлової площі 16,0 кв.м.; І підвалу, площею 12,1 кв.м.; припинено право власності ОСОБА_3 на 1/2 частки земельної ділянки (кадастровий F:05:013:0174) F62 по вул. Шевченка в сел. Малодолинському м. Чорноморська Одеської області, площею 0,0902 га; припинено право власності ОСОБА_3 на 1/2 частки житлового будинку F62 по вул. Шевченка в сел. Малодолинському м. Чорноморська Одеської області, який у висновку експерта F14/17 від 17.11.2017 зазначений під Літ. А-2, загальною площею 138,5 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м. та складається з: 1-1 передпокою, площею 2,7 кв.м.; 1-2 коридору, площею 12,7 кв.м.; 1-3 кухні вітальні, площею 31,8 кв.м.; 1-4 підсобної, площею 10,0 кв.м.; 1-5 санвузла, площею 6,3 кв.м.; 1-6 холу, площею 12,7 кв.м.; 1-7 житлової площі 9,9 кв.м.; 1-8 санвузла, площею 6,4 кв.м.; 1-9 гардеробної, площею 2,7 кв.м.; 1-10 житлової площі 15,2 кв.м.; 1-11 житлової площі 16,0 кв.м; І підвалу, площею 12,1 кв.м.; стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3917,4 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд самостійно визнав періоди проживання сторін однією сімFєю, уточнив адресу земельної ділянки та житлового будинку, а також визначив склад цього майна. Позивач своїм правом на збільшення або уточнення позовних вимог не скористався, а суд під час прийняття судового рішення, в порушення вимог ст. 13 ЦПК України, вийшов за межі заявлених вимог та відповідно своїх повноважень, що є недопустимим та викликає сумнів у відповідача щодо неупередженості суду. Немає жодних підстав вважати, що сторони проживали однією сімFєю у період з грудня 2008 року по травень 2015 року та спірне майно було придбане за спільні кошти. Суд незаконно надав перевагу показам свідків сторони позивача, відхиливши покази свідків відповідача. Позивач не надав жодного належного доказу його фінансової спроможності купити земельну ділянку та нести витрати на будівництво житлового будинку, ділянка куплена за кошти, які були надані її батьками, так само як і будівництво будинку відбувалося з коштів, які в тому числі присилали їй мати, бабуся, надавав батько. Судом не застосовано ст.ст. 182,331 ЦК України, які підлягали застосуванню, а застосував ч.5 ст. 376 ЦК України, яка не повинна була бути застосована. Чорноморська міська рада Одеської області не може бути відповідачем у справі, оскільки не є власником земельної ділянки, на якій розташовано спірний будинок. Також, судовий збір за подачу позову не було сплачено у належному розмірі.

У липні 2018 року ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, як безпідставну та необґрунтовану, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи та їх представників, дослідивши доводи наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони у шлюбі не перебувають, проте є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.7).

Вважаючи встановленим факт сумісного проживання однією сімFєю без укладання шлюбу, суд виходив, що доказами цього є сумсіні фотокартки у різі часи (т.1 а.с.187-193); домова книга (т.1 а.с.9-12) про місце проживання ОСОБА_3 в період з 18.09.2013 по 05.06.2015 за адресою буд.1а по вул. Партизанській в м. Татарбунари; акт КП ЖКС Фонтанський від 25.06.2015 про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2; акт, посвідчений Головою Малодолинської селищної адміністрації 27.06.2015 (т.1 а.с.31); акт, посвідчений 16.07.2015р. Головою Дальницької селищної ради від 16.07.2015р (т.1 а.с.32) про те, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, в період з вересня 2013 року по листопад 2014 року проживали сімFєю за адресою: Одеська область, с. Санжейка, вул. Одеська,2; лист завідуючої Одеського дошкільного навчального закладу "Ясла-садок" F260 від 02.07.2015 (т.1 а.с.33) про виховання дитини у повній сімFї, батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, поясненнями свідків.

Враховуючи те, що такі відомості не спростовані, то підстав для скасування рішення суду в цій частині немає, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи про те, що суд вийшов за межі вимог підставою для скасування рішення суду бути не можуть, оскільки не може бути скасоване рішення з формальних міркувань. Хоча резолютивна частина позовної заяви ОСОБА_2 не містить зазначення дати, з якої слід встановити факт сумісного проживання, проте в мотивувальній такі зазначені, фактично такий же період було визнано відповідачкою в суді апеляційної інстанції.

Разом із тим неможна погодитися з висновком суду в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку та будинок, оскільки до таких висновків суд дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду у повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Позивач ОСОБА_2 просив визнати право власності на Ѕ частину будинку, припинив право власності ОСОБА_3 на Ѕ його частину.

Відповідно до висновку судової будівельно F технічної експертизи будівельна готовність житлового будинку за адресою:Одеська область, м.Чорноморськ, с.Малодолинське , вул.. Шевченка,F62 складає 100%, відповідає санітарним, технічним вимогам (а.с. т.2 а.с.29-70).

Проте будинок не введений до експлуатації, правовстановлювальні документи відсутні.

За змістом частин першої та другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене (частина шоста статті 376 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

13.12.2013 ОСОБА_3 було повідомлено про початок будівельних робіт (а.с.63-64,т.1), і інших документів, які б свідчили про дотримання порядку будівництва не надано.

Відтак, будинок не має статусу, який би дозволив визнання на нього права в судовому порядку, однак суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2013 року у справі F6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі F6-388цс15, від 07 вересня 2016 року у справі F6-47цс16, у разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Зважаючи на надання ОСОБА_2 документів на підтвердження покупки будівельних матеріалів виконання робіт, він не позбавлений права вимоги в подальшому з врахуванням таких обставин, але підстав для визнання права власності на будинок як обFєкт нерухомого майна немає, суд вправі вирішити справу в межах заявлених позовних вимог, тому рішення суду у частині задоволення позову про визнання права власності на будинок, як ухвалене з порушенням норми матеріального права, підлягає скасуванню.

Задовольняючи позов в частині визнання права власності на земельну ділянку, суд не зFясував її вартість, наявність у сторін доходів на її придбання, в справі на час вирішення спору був відсутній правовстановлювальний документ на ділянку, суд не прийняв до уваги покази свідків з боку ОСОБА_3, посилаючись лише на неприязні стосунки з позивачем, відтак повно обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення справи.

Всупереч вимогам ст.ст.264,265 ЦПК України висновки про задоволення вимог про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, припинення права власності ОСОБА_3 на частину ділянки суд не мотивував, обгрунтування не навів, з!ясувати правові підстави набуття за рішенням суду права на ділянку ОСОБА_5 неможливо, що свідчить про невідповідність рішення суду вимогам законності та обгрунтованості.

Водночас з договору купівлі F продажу земельної ділянки від 02.08.2013 р. видно, що ОСОБА_3 купила земельну ділянку площею 0,090 га за адресою:м.Одеська область, м.Іллічівськ, с.Малодолинське, вул.Шевченка, F62 за 105000 грн. (а.с.48,т.3).

Свідок ОСОБА_6, батько ОСОБА_3, пояснив, що до 2013 року його донька проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3, яка належалал йому на праві приватної власності, та в звFязку з тим, що вона розводила собак, то не могла їх тримати в квартирі тому був потрібен житловий будинок, він продав квартиру, а гроші надав для придбаня ділянки, дії з продажу здійснювала його дружина по довіреності.

Свідок ОСОБА_7, мачуха відповідачки, підтвердила, що чоловік надав їй довіреність на продаж квартири в м.Одесі, яку вона продала та гроші віддала ОСОБА_3

З договору купівлі F продажу квартири від 30.07.2013 р. вбачається, що ОСОБА_6, від імені якого по довіреності діяла ОСОБА_7, продав АДРЕСА_1 за 321902 грн. (а.с.135,т.2).

Такі письмові докази не спростовані стороною позивача, а у сукупності є поясненням джерела набуття коштів ОСОБА_3

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у ст.57 СЕ України.

За положеннями п.3ч.1ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ч.7ст.57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Таким чином, сам по собі факт придбання майна під час перебування у шлюбі, або під час сумісного проживання не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обFєктів права спільної сумісної власності подружжя. У тому разі, якщо майно набувається у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, то воно не може вважатися обFєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого придбане.

В матеріалах справи відсутні докази наявності у ОСОБА_2 коштів на придбання земельної ділянки, а також доказів оплати ним його вартості, так само як і не надані докази його особистого внеску в придбання ділянки, рішення суду не може грунтуватися на припущеннях, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задовленню, рішення суду - скасуванню в частині задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання обFєктами спільної сумісної власності майна, визнання права власності на частину будинку та земельної ділянки, припинення права власності, стягнення судових витрат; в решті F залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 квітня 2018 року в частині задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання обFєктами спільної сумісної власності майна, визнання права власності на частину будинку та земельної ділянки, припинення права власності, стягнення судових витрат, скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання обFєктом спільної сумісної власності будинку, земельної ділянки (кадастровий номер F:05:013:0174) за адресою:Одеська область, м.Чорноморськ, с.Малодолинське, вул.Шевченка, F62, відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 10718 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: