Постанова

Іменем України

06 травня 2019 року

м. Київ

справа № 484/3465/17

провадження № 61-40257св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_2 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у складі судді Панькова Д. А. від 20 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М. від 12 червня

2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі -

ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Позов мотивовано тим, що він є власником земельної частки (паю) розміром 4,78 га, що розташована в межах Кам'янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Вказував, що у липні 2017 року з повідомлення відділу Головного управління Держгеокадастру у Первомайському районі Миколаївської області йому стало відомо, що

01 січня 2007 року між ним, в особі представника ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності від 10 вересня 2003 року, та відповідачем був укладений договір оренди належної йому земельної частки (паю) строком на 50 років.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 , укладаючи договір оренди земельної частки (паю) у 2007 році, не був уповноважений на таке представництво і не мав повноважень діяти від його імені, оскільки видана ним довіреність припинила свою дію у 2006 році, позивач просив визнати вказаний договір оренди недійсним.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області

від 20 лютого 2018 року, з урахуванням додаткового рішення цього суду

від 13 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 12 червня 2018 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної частки (паю) розміром 4,78 га, що розташована в межах Кам'янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, укладений 01 січня

2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Зобов'язано

ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути ОСОБА_2 вказану вище земельну частку (пай).

Судові рішення мотивовані тим, що оспорюваний договір оренди позивач не підписував, а ОСОБА_3 , який підписав правочин як його представник, не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності на час вчинення правочину, оскільки строк дії довіреності сплив. Таким чином, вважали, що правочин вчинено з порушенням частин другої, третьої статті 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся до суду із позовом поза межами строку позовної давності, про застосування якої просило товариство, однак суди належної уваги на це не звернули. Суди помилково не залучили до участі у справі ОСОБА_3 як відповідача, оскільки рішення про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного ним від імені позивача, впливає на його права та обов'язки.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_2 є власником земельної частки (паю) розміром 4,78 га, що розташована в межах Кам'янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

За усною домовленістю у 2003 року позивач передав земельну частку (пай) у користування відповідача, що останнім не заперечується.

01 січня 2007 року між ОСОБА_2 (орендодавець), інтереси якого за нотаріально посвідченою довіреністю від 10 вересня 2003 року представляв ОСОБА_3 , та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» (орендар) укладено договір оренди вищевказаної земельної частки (паю) терміном на 50 років, який зареєстрований 23 квітня 2007 року.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, наявність волевиявлення учасника правочину на укладання угоди, саме на зазначених в ній умовах, вільність такого волевиявлення і відповідність його внутрішній волі є необхідною умовою дійсності правочину. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від імені орендодавця

ОСОБА_2 діяв його представник за нотаріально посвідченою 10 вересня 2003 року довіреністю ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 386 ЦК УРСР 1963 року (чинного на час видачі позивачем довіреності) за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується виконати від імені й за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Статтею 62 ЦК УРСР 1963 року визначено, що угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють.

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК УРСР 1963 року строк дії довіреності не може перевищувати трьох років. Якщо строк у довіреності не зазначений, вона зберігає силу протягом одного року з дня її вчинення. Посвідчена державним нотаріусом довіреність, що призначається для вчинення дій за кордоном і не містить вказівки про строк її чинності, зберігає силу до її скасування особою, яка видала довіреність.

За змістом пункту 1 частини першої статті 69 ЦК УРСР 1963 року чинність довіреності припиняється закінченням строку довіреності.

Судами установлено, що чинність довіреності, виданої ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3 , припинилася у 2006 році.

Таким чином, установивши, що ОСОБА_3 , укладаючи 01 січня

2007 року від імені ОСОБА_2 договір оренди землі із ТОВ «Агрофірма Корнацьких», не був уповноваженою особою на вчинення цих дій, з огляду на припинення чинності строку довіреності,тобто не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності на час вчинення правочину, дійшли обґрунтованого висновку про недійсність цього договору як такого, що укладений від імені позивача за відсутності його вільного волевиявлення, правильно застосувавши до спірних правовідносин положення частин другої та третьої статті 203 та статті 215 ЦК України.

Такий висновок судів попередніх інстанцій відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи касаційної скарги про пропуск позивачем позовної давності були предметом розгляду судами попереднім інстанцій, які надали їм належну правову оцінку та правильно вважали, що про порушення своїх прав позивач дізнався у липні 2017 року з листа відділу Головного управління Держгеокадастру у Первомайському районі Миколаївської області, а тому, з огляду на звернення позивача до суду із цим позовом у жовтні 2017 року, суди правильно не застосували до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності.

Є необґрунтованими доводи касаційної скарги про необхідність залучення ОСОБА_3 як співвідповідача, оскільки вирішення цього спору на права та обов'язки останнього не впливає.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 12 червня

2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта