Справа № 344/6761/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/1097/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 , який одночасно є представником ОСОБА_2 , представника апелянтів ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 , представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (правонаступника АТ «СК «АХА Страхування») про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Пастернак І.А. 14 червня 2019 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 27 червня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , АТ «СК «АХА Страхування» (правонаступником якого є ПАТ «СК «АРКС») про стягнення матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 19.05.2014 року о 11 год. 50 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Незалежності, 50 ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом марки «ГАЗ КПТ», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху автомобіля заднім ходом не переконався в безпеці руху та допустив наїзд на автомобіль марки Ореl Аstra G 2.2і Саbгіоlet, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортний засіб отримав значних механічних ушкоджень. Постановою Коломийського міського суду Івано-Франківської області від 26.06.2014р. у справі № 346/2984/14-п ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Транспортний засіб, на якому був здійснений наїзд на автомобіль «Ореl», належить на праві приватної власності ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 фактично перебувають у трудових відносинах, використання ОСОБА_6 транспортного засобу без доручення чи іншого документу від ОСОБА_4 створило небезпеку, а отже відповідальність має бути покладена на ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_6 Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , власника автомобіля «ГАЗ КПТ» державний номерний знак НОМЕР_1 , підтверджується Договором страхування (поліс) АС№ НОМЕР_3 , укладеним з АТ «СК «АХА Страхування». Страховою компанією було відкрито справу №1.102.14.03042 по страховому відшкодуванню шкоди, заподіяної транспортному засобу. Розмір збитку, нанесеного пошкодженому транспортному засобу, визначено на підставі звіту №238 від 22.07.2014 р., згідно висновків вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ореl Аstra G 2.2і Саbгіоlet» д.н.з. НОМЕР_2 складає 15500,20 грн; коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу - 0,70; розмір збитку, який було визначено за формулою - 7745,68 грн; безумовна франшиза - 1000,00 грн.

Станом на день звернення до суду з позовною заявою розмір страхового відшкодування за вирахуванням безумовної франшизи дорівнює 6745,68 грн. та був виплачений АТ «СК «АХА Страхування» у повному обсязі. Сплачена сума 6745,68 грн. (страхове відшкодування) без урахування суми франшизи у розмірі 1000,00 грн. та втрати товарного вигляду транспортного засобу.

Позивачі вважають, що сума, яка була виплачена страховою компанією, є меншою за розмір фактично заподіяної шкоди. А тому ОСОБА_4 повинен сплатити різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку з наведеними обставинами та неможливістю провести ремонт автомобіля, протягом часу, який пройшов з моменту вчинення ДТП та одержання від страховика суми страхового відшкодування, ремонтні роботи стосовно автомобіля, який належить позивачам, не проводились. Через інфляцію та збільшення курсу валют, позивачі самостійно звернулись до експерта-автотоварознавця із заявою про проведення автотоварознавчого дослідження, згідно з висновком №525 від 16 грудня 2015 р. «Калькуляція відновлювального ремонту автомобіля», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ореl Аstra G 2.2і Саbгіоlet» д.н.з. НОМЕР_2 станом на 16.12.2015р. складає 38826,13 грн. Після одержання даного висновку позивачами за власні кошти було проведено ремонтні роботи автомобіля, ремонт здійснювався фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 Загальна вартість проведених ремонтних робіт становить 38174,54 грн. Таким чином, розмір матеріальних збитків, які необхідно відшкодувати відповідачам на користь позивачів, з вирахуванням страхового відшкодування, складає 31428,86 грн..

Крім того, вважають, що внаслідок протиправних дій відповідачів, позивачам була заподіяна моральна шкода. На проведення ремонту витратили значну частину робочого та вільного часу, що спричинило душевні хвилювання, оскільки через постійне звертання в різні інстанції, телефонні переговори та необхідність термінового пошуку великої суми коштів для здійснення ремонту автомобіля, мало часу приділено сім`ї, виник дратівливий стан, що вплинуло на родинні стосунки, стосунки з друзями. Крім того, позивач ОСОБА_2 отримала статус інваліда III групи. У зв`язку з незадовільним станом здоров`я ОСОБА_2 , їй категорично заборонено хвилюватись та відчувати негативні моральні сплески. Моральна шкода пов`язана також з неможливістю тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, порушенні нормального сну, у постійному перебуванні у пригніченому стані, у стані депресії, у моральних переживаннях у зв`язку із неправомірними діями відповідачів. Моральна шкода, заподіяна позивачам, оцінюється в розмірі 91500 грн. та підлягає стягненню у солідарному порядку з відповідачів. Просили стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 31428,86 грн, компенсацію заподіяної моральної шкоди у розмірі 88450 грн; стягнути з АТ «СК «АХА Страхування» на їх користь компенсацію заподіяної моральної шкоди у розмірі 2550,00 грн. Покласти судові витрати, у тому числі витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 400 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн, на відповідачів (а.с.2-6, 40-48, том 1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , АТ «СК «АХА Страхування» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено (а.с.16-20, том 2).

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянти зазначають, що транспортний засіб, на якому здійснений наїзд на автомобіль «Ореl», належить на праві власності ОСОБА_4 , обладнаний та використовується підприємством, що займається виготовленням пластикових вікон, однак жодних документів на здійснення перевезення у ОСОБА_6 як водія, не було. Оскільки ОСОБА_6 використовував транспортний засіб, яким створено небезпеку, без доручення чи іншого документу від ОСОБА_4 , вважають, що відповідальність має бути покладена солідарно на двох відповідачів. Крім того, на думку апелянтів, існують обґрунтовані підстави вважати, що вказані особи перебувають у фактичних трудових відносинах.

Зазначають, що їм виплачено АТ «СК «АХА Страхування» розмір страхового відшкодування за вирахуванням безумовної франшизи та втрати товарного вигляду транспортного засобу в сумі 6745,68 грн. Однак, зазначена сума є меншою за розмір фактично заподіяної шкоди. Вважають, що потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Тобто, в даному випадку ОСОБА_4 повинен сплатити позивачам різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди (38174,54 грн) і страховою виплатою (6745,68 грн), що становить 31428,86 грн. Будь-яких спростувань позиції позивача, оцінки доказів судом не надано, так само як і не надано аргументації ухваленого рішення.

Також зазначили, що просили суд стягнути на їх користь моральну шкоду. Внаслідок пошкодження транспортного засобу зі сторони позивачів вчинено всі необхідні дії для врегулювання страхового випадку та здійснення страхової виплати, чого не було здійснено відповідачем. Проведення ремонту забрало значну частину робочого та вільного часу позивачів, спричинило душевні хвилювання, виник дратівливий стан, що вплинуло на родинні стосунки. Крім того, позивач ОСОБА_2 отримала статус інваліда ІІІ групи. Вважають неправомірним висновок суду щодо відмови у розподілі витрат на правову допомогу та судового збору.

З цих підстав просять скасувати рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі (а.с.24-28, том 2).

Представник ПАТ «СК «АХА Страхування» подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначив, що 20 червня 2019 року змінилося найменування Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС». Вказав, що після отримання заяви про настання події (19.05.2014 року), що має ознаки страхового випадку, а саме ДТП, спеціалістом АТ «СК «АХА Страхування» було складено розрахунок розміру відшкодування та 26.08.2014 року проведено врегулювання страхової справи згідно повідомлення від 19.05.2014р. та затверджено страховий акт № 1.102.14.03042/VESKO24601 на виплату страхового відшкодування (вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством) на рахунок ОСОБА_2 в розмірі 6745,68 грн та здійснено виплату страхового відшкодування у вказаному розмірі. Тобто, АТ «СК «АХА Страхування» належним чином виконала зобов`язання згідно полісу. Звертають увагу, що позивачі не зверталися до страхової компанії із жодними заявами щодо ушкодження здоров`я під час зазначеної ДТП та не надавали будь-яких підтверджуючих документів. Враховуючи те, що позивачам не здійснювалось страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, у страхової компанії відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди. Також зазначив, що в позовній заяві позивачі посилаються на п.22.3 статті 22 Закону в редакції, яка втратила чинність на момент ДТП, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 05.07.2012 року внесено зміни до Закону. Таким чином посилання на Закон в старій редакції є неправомірними. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без зміни (а.с.60-61, том 2).

ОСОБА_6 подав заперечення на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду законним і обґрунтованим. Зазначає, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди не перебував у трудових відносинах з ОСОБА_4 , транспортний засіб «ГАЗ КПТ», номерний знак НОМЕР_1 використовував у власних цілях. Апелянти (позивачі) відмовилися повернути йому замінену деталь відремонтованого автомобіля. ОСОБА_2 не представила суду докази на підтвердження відшкодування моральної шкоди. Просить в задоволення апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без зміни (а.с.92-93, том 2).

ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, якими б він визнавався винним у правопорушенні, що мало місце на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Транспортним засобом керував ОСОБА_6 , який мав необхідні документи для використання транспортного засобу. У трудових відносинах із ОСОБА_6 він не перебував. Крім того, ним застраховано транспортний засіб, що підтверджується полісом страхування, укладеним з АТ «СК «АХА Страхування». Також в ході судового розгляду даної справи представником відповідачів неодноразово заявлялось клопотання до позивачів про передачу всіх деталей, які були пошкоджені внаслідок ДТП. Таке звернення було проігноровано, що свідчить про неправдиву інформацію - жодної фактичної заміни не здійснено. Вважає, що позивачам не було спричинено моральної шкоди. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без зміни (а.с.137-138, том 2).

У судове засідання не з`явився представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «АРКС», про день місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 , який одночасно є представником ОСОБА_2 , представника апелянтів ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 , представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а апеляційна скарга ОСОБА_2 частково обґрунтованою виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що згідно постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2014 року, яка набрала законної сили 06.07.2014 року, 19.05.2014 року об 11 год. 50 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Незалежності,53 ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ГАЗ КПТ», номерний знак « НОМЕР_1 », під час руху автомобіля заднім ходом, не переконався в безпеці та допустив наїзд на автомобіль марки «Opel», номерний знак « НОМЕР_2 », під керування ОСОБА_1 , що спричинило пошкодження вказаних автомобілів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «ГАЗ КПТ» отримав пошкодження задньої лівої частини. У автомобіля марки «Opel» пошкоджено лівий ліхтар та кришка багажника. Даним судовим рішенням ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень (а.с.9, том 1; а.с.146, том 2).

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 встановлено, що власником автомобіля «КТП 330239», державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 (а.с. 10, том 1).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 встановлено, що власником автомобіля «Ореl Аstra Саbгіоlet», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 (а.с. 8, том 1).

Зі змісту заяви про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору ОСЦПВВНТЗ, серія та номер АС6435844 від 28.08.2013р., встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в АТ "СК "АХА Страхування". Інформація про постраждалого : ОСОБА_2 , інформація про водія, який керував ТЗ користувача іншим майном, пошкодженим під час події - ОСОБА_2 У графі пояснення водія вказано: дата 22.05.2014 р. ОСОБА_1 та підпис (а.с. 66-68, том 1).

Згідно копії розрахунку розміру страхового відшкодування по пошкодженню транспортному засобу або іншому майну, складеному 01.08.2014 року, справа №1.102.14.03042, розмір збитку нанесеного пошкодженому транспортному засобу або іншому майну Потерпілого визначалося на підставі Звіту № 238 від 22.07.2014 р. СПД-ФО ОСОБА_9 (без ПДВ), вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 1401,60 грн; вартість необхідних для ремонту матеріалів складає 3020,72 грн; вартість складових, що підлягають зміні - 11077,88 грн; вартість відновлювального ремонту - 15500,20 грн; коефіцієнт фізичного зносу - 0,70. Розмір страхового відшкодування за вирахуванням безумовної франшизи складає 6 745,68 гривень (а.с.69, том 1).

Страховим актом № 1.102.14.03042/VЕSК024601 від 26.08.2014 року затверджено виплату страхового відшкодування (вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством) на рахунок ОСОБА_2 в розмірі 6 745,68 грн.(а.с.70, 71, том 1).

Дана сума виплачена потерпілому, що позивачами не заперечується.

Згідно з висновком №525 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 16 грудня 2015 року, виконаного підприємцем ОСОБА_10 за заявою ОСОБА_2 , вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику пошкодженого автомобіля «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 16.12.2015 року складає 15952,47 грн. Згідно ремонтної калькуляції №525 від 16.12.2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ореl Аstra Саbгіоlet», державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 16.12.2015р. складає 38826,13 грн. (а.с.12-21, 173-183, том 1).

Із акту виконаних робіт №1603003 від 16.03.2016 року встановлено, що ПП ОСОБА_8 проведено ремонт автомобіля «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно калькуляції 161031 003 від 16.03.2016р. вартість послуг складає 38174,54 грн (а.с.24, том 1), що відповідно до квитанції №Пко-000029 від 16.03.2016 року сплачено ОСОБА_11 (а.с.23, том 1).

На виконання вимог ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 19.09.2019 року про витребування доказів Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області надіслав листа від 23.09.2019 року №346/2984/14-п-вх., в якому зазначено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення №346/2984/14-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за ст. 124 КУпАП направити не можливо, оскільки згідно наказу від 07.12.2007 року №1087 «Про затвердження Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання» п.18, справи даної категорії зберігаються три роки. Направлено апеляційному суду копію постанови від 26 червня 2014 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 (а.с.145, 146, том 2).

На виконання вимог ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 19.09.2019 року про витребування доказів, ПАТ «Страхова компанія «АРКС» надані копії матеріалів за страховим випадком (ДТП), який мав місце 19.05.2014 року.

Відповідальність власника транспортного засобу марки «ГАЗ КТП», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди (19.05.2014 року) була застрахована в Страховій компанії «АХА Страхування» (правонаступником якої є ПАТ «Страхова компанія «АРКС») згідно полісу №АС/6435844, укладеного 27.08.2013 року (строк дії з 27.08.2013 року до 26.08.2014 року), у пункті 4 якого встановлена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, в розмірі 100 000 грн; за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 000 грн. У п.5 полісу визначений розмір франшизи - 1000 грн. (а.с.158, том 2).

Відповідно до довідки відділу ДАІ з обслуговування м. Івано-Франківська при УДАІ УМВС встановлено, що по вул. Незалежності, 53 19.05.2014 року о 11 год 50 хв. транспортний засіб марки «Opel Astra», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, отримав механічні пошкодження кришки багажника та лівого ліхтаря (а.с.161, том 2).

У протоколі (акті) огляду від 22.05.2014 року транспортного засобу марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , складеного експертом-оцінювачем ОСОБА_12, зазначені деталі та опис пошкодження, а саме: кришка багажника, ліхтар задній лівий, бампер задній, кришка даху, амортизатор кришки багажника (а.с.164, том 2).

Із звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №238, складеного експертом-оцінювачем ОСОБА_12 22.07.2014 року встановлено, що вартість колісного транспортного засобу по курсу НБУ на день пошкодження складає 154528,43 грн. Оціночна вартість матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , дорівнює 8410,35 грн. При тому врахована повна вартість відновлювального ремонту автомобіля 17 715,77 грн, яка зменшена на значення коефіцієнту фізичного зносу 0,70 згідно пункту 7.41 Методики та дорівнює 8410,35 грн і її розмір є вартістю матеріального збитку (шкоди) (а.с.165-168, том 2).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановивши, що згідно розрахунку розміру страхового відшкодування та страхового акту позивачам виплачено затверджену виплату страхового відшкодування (вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством) в розмірі 6745,68 грн, що позивачами не заперечується, дійшов висновку, що підстав для задоволення позовної заяви про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 31428,86 грн немає. Крім того, позивачам не було спричинено моральні страждання з приводу пошкодження належного їм майна, із жодними заявами про ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди позивачі не зверталися до відповідних органів, тому в цій частині позов також є необґрунтованим.

З такими висновками суду першої інстанції не в повній мірі погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Дані правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України „Про страхування», Законом України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналогічно, на підставі ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особі, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.

На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, проте обмежується страховою сумою.

Так, відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092).

Відповідно до вимог п.8.2 цієї методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = Ср + См + Сс х (1 - ЕЗ), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; ЕЗ - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого в ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВСУ від 22.03.2017 у справах №№910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах ВС від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 1.02.2018 у справі №910/22886/16.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до пункту 36.6. статті 36 зазначеного Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Вирішуючи даний спір слід дійти висновку, що право вимоги у даних правовідносинах про відшкодування шкоди належить ОСОБА_2 як власнику транспортного засобу.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

З матеріалів справи вбачається, що страховим актом № 1.102.14.03042/VESKO24601 затверджено виплату страхового відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 6745,68 грн та дана сума виплачена потерпілому, що позивачем не заперечується.

У підтвердження понесення витрат на проведення ремонту автомобіля в розмірі 38174,54 грн позивач надав ремонтну калькуляцію № 525 від 16 грудня 2015 року (а.с.17-18, том 1) та акт виконаних робіт №1603003 від 16 березня 2016 року (а.с.24, том 1).

У ході допиту у судовому засіданні спеціалістів, які розраховували страхове відшкодування ОСОБА_13 та ОСОБА_14 встановлено, що при огляді транспортного засобу експертом Євченком не врахована одна пошкоджена частина автомобіля.

Але оскільки заявлена позивачами у суді першої інстанції сума охоплюється лімітом відповідальності страховика, тому позов в цій частині повинен бути заявлений до страхової компанії.

Такі вимоги до цього відповідача заявлені не були, тому в цій частині позов до винної особи є необґрунтованим.

Ця позиція суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Щодо вимог позову про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 солідарно завданої матеріальної шкоди, слід зазначити наступне.

У цій справі позивач вважав, що у відповідачів є солідарний обов`язок виплатити йому страхове відшкодування, і цей обов`язок виник з однієї підстави - настання страхового випадку. Тому позивач пред`явив до обох відповідачів однакову вимогу.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Законодавство України, чинне як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи, не передбачає такого солідарного обов`язку, на виконання якого власник транспортного засобу та його фактичний володілець, в управлінні якого транспортний засіб знаходився, повинні відповідати солідарно.

Крім того, жодних доказів про наявність трудових правовідносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Окільки ОСОБА_6 під час керування транспортним засобом володів ним на законних підставах (мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий власником, на законній підставі використовував такий транспортний засіб згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху України), і іншого не встановлено, то він має відповідати за позовом і обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає саме у нього, як у її завдавала, оскільки встановлено, що його дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є його вина.

Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З наведеної норми випливає, що відшкодування моральної шкоди страховиком відбувається лише за умови ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілого, який заявляє таку вимогу. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У разі відсутності доказів спричинення матеріальної шкоди здоров`ю, моральну шкоду має відшкодовувати винна особа.

До такого ж висновку прийшов Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 липня 2019 року у справі № 442/3106/14-ц (61-18785св18).

У той же час, як було встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, шкода здоров`ю позивачів ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом під час дорожньо-транспортної пригоди, та ОСОБА_2 спричинена не була, що виключає можливість відшкодування моральної шкоди страховиком.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачці ОСОБА_2 було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях у зв`язку із пошкодженням належного їй майна і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, з урахуванням засад розумності та справедливості, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди з ОСОБА_6 у розмірі 2 000 грн, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи.

Крім того, франшиза в суму страхового відшкодування не входить, тому має бути відшкодована ОСОБА_6 в розмірі 1000 гривень, який є винним у дорожньо-транспортній пригоді.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, пропорційно до яких слід стягнути частину судового збору, сплаченого при подачі позову та апеляційної скарги в розмірі 60,00 грн.

Витрати на правову допомогу стягненню не підлягають, оскільки суду не представлений позивачами розрахунковий документ, який би підтверджував факт понесення таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від14 червня 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_6 , проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду в розмірі франшизи в сумі 1000 (однієї тисячі) гривень та у рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) гривень та судові витрати в розмірі 60 (шістдесяти) гривень, а всього 3060, 0 (три тисячі шістдесят гривень нуль копійок).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й Матківський