Постанова

Іменем України

19 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 201/17629/15-ц

провадження № 61-11018св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року у складі судді Антонюка О. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»

(далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 13 листопада 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 39 400,00 грн на термін до 14 листопада 2016 року.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за зазначеним вище кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на

05 листопада 2015 року становить 29 133,36 грн та складається із: 21 602,87 грн - заборгованість за кредитом; 1 253,43 - заборгованість за відсотками;

5 277,06 грн - комісія, 1 000,00 грн - штраф.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену вище суму заборгованості, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017 року заяву ПАТ «Альфа-Банк» про зміну позивача правонаступником задоволено. Замінено позивача ПАТ «Альфа-Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») у зв`язку із укладеним 14 листопада 2016 року договором факторингу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 13 листопада 2013 року у розмірі 29 133,36 грн, яка складається із: 21 602,87 грн - заборгованість за кредитом;

1 253,43 - заборгованість за відсотками; 5 277,06 грн - комісія, 1 000,00 грн - штраф. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що банк надав

ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому у договорі, проте останній без поважних причин умови зазначеного вище кредитного договору не виконував, у зв`язку із чим має заборгованість, розмір якої підтверджений належними та допустимими доказами.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем доведено факт укладання між сторонами кредитного договору та невиконання відповідачем його умов. При цьому апеляційним судом відхилено доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не укладав з позивачем та його правонаступником кредитного договору, оскільки відповідач звертався до суду із зустрічним позовом, зі змісту якого вбачається, що він укладав спірний кредитний договір з ПАТ «Альфа-Банк».

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та інших учасників справи

У червні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначав, що в порушення вимог процесуального закону, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке ґрунтується на неналежних доказах. Так, на підтвердження позовних вимог банк надав суду копії кредитного договору, на яких містяться підписи, що не належать відповідачу. Наполягаючи на тому, що він спірний кредитний договір не укладав та не підписував, відповідач звертався до суду з клопотаннями про витребування оригіналу кредитного договору, проведення почеркознавчої експертизи та виклику свідків, у задоволенні яких було необґрунтовано відмовлено судом першої інстанції.

Звертав увагу на те, що апеляційний суд не усунув порушень норм процесуального права, допущених судом першої інстанції, у зв`язку із чим дійшов неправильного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що факт укладання кредитного договору з банком відповідач визнав у зустрічному позову, що не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, витребувано цивільну справу та надано строк на подання відзивів на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 13 листопада 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та

ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 39 400,00 грн на термін до 14 листопада 2016 року.

Також судами встановлено, що відповідач свої зобов`язання за зазначеним вище кредитним договором належним чином не виконав, припинив своєчасно сплачувати тіло кредиту та відсотки за користування кредитними коштами, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яку відповідач у добровільному порядку погашати відмовляється.

14 листопада 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю - договір факторингу, згідно з умовами якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» прийняло право вимоги, зокрема, за кредитним договором, укладеним 13 листопада

2013 року з відповідачем.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що 13 листопада 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір та врахувавши існуючу заборгованість, суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок про задоволення вимог банку та стягнення заборгованості відповідно до статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином згідно з умовами договору та

вимог ЦК України. Усі розрахунки банку відповідають умовам кредитного договору та не спростовані відповідачем.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань відповідача про витребування доказів, призначення почеркознавчої експертизи та виклик свідків, чим, на думку відповідача, позбавив його можливості спростувати факт підписання ним зазначеного вище кредитного договору, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки відмова у задоволенні зазначених вище клопотань не вплинула на правильність висновків суду першої інстанції.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не усунув порушення норм процесуального права, допущені судом першої інстанції є безпідставними, оскільки всі клопотання, з якими звертався відповідач свідчать про оспорення ним факту укладання кредитного договору, заборгованість за яким просить стягнути позивач, однак у апеляційного суду, як і у суду першої інстанції, не могло бути сумнівів відносно зазначених вище обставин, оскільки факт укладання кредитного договору

від 13 листопада 2013 року доведений позивачем та визнається відповідачем.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 04 липня 2017 року в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська відбулось судове засідання, під час якого відповідач подав зустрічний позов та заявив клопотання про об`єднання первісного позову банку про стягнення з нього кредитної заборгованості та його зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним (а. с. 201, т. 1).

Ухвалою Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська від 04 липня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про об`єднання в одне провадження зазначених вище позовів було відмовлено.

Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 визнає факт укладання 13 листопада 2013 року кредитного договору з ПАТ «Альфа-Банк» та отримання кредитних коштів у розмірі, визначеному умовами договору (а. с. 198, т. 1).

Вищенаведене спростовує доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що він ніколи не підписував кредитний договір, заборгованість за яким позивач просить з нього стягнути, а також не звертався до суду з зустрічним позовом до банку.

Інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги, які були предметом дослідження апеляційного суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик