Провадження № 22-ц/812/1766/19
№ 22-ц/812/1913/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Миколаїв

Справа № 487/7241/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради

про визначення місця проживання дитини

та зустрічним позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради,

про визначення місця проживання дитини

за апеляційними скаргами

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Коваленко І.В. 28 серпня 2019 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 30 серпня 2019 року

у с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову зазначав, що з 22 січня 2011 року перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який 17 червня 2016 року розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення з відповідачкою, сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання дитини.

Позивач вважає, що подальше проживання сина разом з ним найбільш повно буде відповідати інтересам дитини. Він працює, має достатній заробіток, час відводити дитину до школи, займатись з ним вечорами та іншим чином піклуватись про нього, а тому, має змогу створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку сина, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості.

24 січня 2019 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов, в якому просила визначити місце проживання сина разом з нею. Зазначала, що вона працює, алкогольними напоями не зловживає, характеризується позитивно. Вважає, що проживання дитини разом із батьком є недоцільним і таким, що негативно впливає на психічний розвиток дитини. Крім того, зазначала, що має можливість забезпечити належні умови виховання та розвитку своєму синові, який здебільшого сам бажає проживати разом з нею.

Ухвалою Ленінського районного суду від 7 лютого 2019 року позови об`єднані в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні позову та зустрічного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим доказам, а саме поясненням свідків та висновку органу опіки та піклування та дійшов помилкового висновку про те, що проживання дитини з одним із батьків не відповідатиме інтересам дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд самоусунувся від вирішення даного спору, що в свою чергу ніяк не може слугувати інтересам дитини. Крім того зазначала, що судом не надана належна оцінка акту психологічного дослідження та акту додаткового психологічного дослідження, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору та визначення місця проживання дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, органу опіки та піклування та малолітнього ОСОБА_4 , перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2011 року, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2016 року.

Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розлучення дитина постійно змінювала місце проживання, періодично проживала з батьком та поверталась до матері. Між сторонами досягнута домовленість про проживання малолітнього тиждень з батьком, тиждень з матір`ю.

З батьком дитина проживає у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , де для нього створені належні матеріально-побутові умови, дитина має спальне місце, місце для занять та зберігання речей.

Батько дитини, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , яка також проживає за вказаною адресою. Крім того, в зазначеній квартирі проживає донька ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також спільна дитина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З матір`ю малолітній проживає в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 , де створено належні матеріально-побутові умови для проживання дитини. Крім того, в квартирі проживають батьки та брат відповідачки.

З матеріалів справи вбачається, що і батько і мати мають постійне місце роботи на ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» та стабільний заробіток, за місцем роботи та місцем проживання характеризуються позитивно.

Малолітній ОСОБА_4 навчається у 2 класі навчально-виховному комплексі «Дошкільний навчальний заклад - Загальноосвітній навчальний заклад 1 ступеня № 1 « Семиквіточка ». За повідомленням навчального закладу батьки приймають активну участь у вихованні та навчанні дитини.

Відповідно до ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

13 березня 2019 року орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради надав суду висновок про визначення місця проживання дитини, згідно якого вважав доцільним визначити місце проживання дитини з батьком.

З висновку вбачається, що Службою у справах дітей встановлено, що батьки дитини перебували у шлюбі, який на теперішній час розірвано. Після розлучення дитина постійно змінювала місце проживання, періодично проживала з батьком, та поверталась до матері. Як і в батька, так і в матері створено належні матеріально-побутові умови для перебування дитини. За інформацією Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді підстав які б перешкоджали проживанню дитини з батьком чи матір`ю, фахівцями центру не виявлено. Однак, під час відвідування спеціалістом служби родини батька у ході бесіди малолітній ОСОБА_4 виразив бажання проживати з батьком.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, враховуючи вік дитини, її позитивну прихильність до обох батьків, ставлення сторін до виконання своїх батьківських обов`язків, які не позбавлені батьківських прав, встановивши наявність однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання дитини, приймаючи до уваги якнайкращі інтереси дитини щодо її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку у ситуації, яка склалась між її батьками після їх розлучення, вважав, що визначення місця проживання дитини з одним із батьків не відповідатиме інтересам дитини, яким мають відповідати інтереси обох батьків.

Проте не з усіма висновками суду першої інстанції можна погодитись.

Так, згідно акту психологічного дослідження № 2-18 від 14 жовтня 2018 року, складеного викладачем дитячого центру розвитку «Жемчужинка» встановлено, що дитина ОСОБА_4 , проживаючи по черзі з обома батьками, які розлучені, починає маніпулювати, формує хитрість, прагнення вирішувати труднощі обхідним маневром, не прикладаючи до цього значних зусиль, йому хочеться там де весело, а не там де корисно. На думку психолога в такій ситуації у хлопчика не виникає прихильності до будь-кого з батьків, а тому дитина не може «жити на два помешкання» ( а.с. 68-71).

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про неможливість визначення місця проживання дитини з одним із батьків, суперечить інтересам дитини.

За такого, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовів не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України).

Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини .

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

З матеріалів справи вбачається, що як в батька, так і в матері створено належні матеріально-побутові умови для перебування дитини, підстав які б перешкоджали проживанню дитини з батьком чи матір`ю, фахівцями не виявлено, дитина однаково любить як батька так і матір, батьки приймають активну участь у вихованні та навчанні дитини.

Разом з тим, ОСОБА_1 має іншу родину, в якій виховує ще двох дітей, доньку дружини від іншого шлюбу та спільну новонароджену доньку. Натомість мати малолітнього ОСОБА_4 проживає та виховує сина сама, в іншому шлюбі не перебуває та її увага прикута лише до сина.

Між батьками малолітнього існує тривалий конфлікт з приводу місця проживання дитини, що негативно відображається на психіці ОСОБА_4 .

Так, з додаткового акту психологічного дослідження № 3-18 від 21 грудня 2018 року вбачається, що батько маніпулює свідомістю дитини. Образливі висловлювання в адресу матері з боку батька та членів його сім`ї призводить до втрати у ОСОБА_4 інтересу до навчання, агресивним проявам. Не дотримуючись усних домовленостей з матір`ю дитини, зокрема, щодо графіку перебування сина, батько тим самим принижує її гідність в очах сина. Дитина як губка вбирає поведінку дорослих, проте, в силу свого віку та відсутність життєвого досвіду не може реально оцінити ситуацію та її наслідки.

Тоді як з боку матері, таких проявів не виявлено. Отже, батько, нехтуючи інтересами колишньої дружини, підсвідомо налаштовує сина на деструктивну поведінку.

За такого, колегія суддів не може прийняти до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з батьком, оскільки він є неповним та зроблений без врахування зазначеного висновку психолога, а тому є недостатньо обґрунтованим та таким, що не повністю враховує інтереси дитини.

14 листопада 2019 року у процесі розгляду справи апеляційним судом у присутності представника органу опіки та піклування було опитано дитину - ОСОБА_4 .

Малолітній пояснив, що він проживає тиждень з батьком та тиждень з матір`ю, любить однаково обох батьків та вони дуже добре до нього ставляться. Але зазначив, що проживати з батьком йому було б веселіше, оскільки в квартирі проживають його маленька сестричка та донька дружини батька, з якими у них склалися дружні стосунки. В квартирі матері йому декілька разів приходилось залишатися самому, оскільки мати працювала та приходила пізно.

Втім, як зазначив психолог у своєму додатковому дослідженні від 21 грудня 2018 року дитина у судовому засіданні у присутності оточуючих його людей скоріше за все буде вимушена надати необ`єктивні пояснення, оскільки у її свідомості батько асоціюється з силою, а мати з м`якістю, тому він буде обирати на користь сильнішого, як це йому буде підказуватиме інстинкт самозбереження.

За таких обставин, пояснення малолітнього у судовому засіданні не можна оцінювати як справжній, істинний вибір дитини. Клопотання про призначення психологічної експертизи сторонами не заявлялось.

Враховуючи наведене апеляційний суд за результатами психологічних досліджень та спостережень під час психокорекційної роботи з дитиною, практичним психологом ОСОБА_12 та за встановленою однаковою прихильністю дитини до обох батьків, з урахуванням обставин справи, віку дитини, для забезпечення прав та інтересів дитини, дійшов висновку що місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має бути визначено разом із матір`ю ОСОБА_2 , тому, що нею створено більш сприятливі умови для проживання дитини, її гармонійного психологічного розвитку і це не вплине на реалізацію батьком своїх прав щодо його участі у вихованні сина.

Посилання позивача на те, що судом першої інстанції не були враховані пояснення свідків (бабусь дитини) ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які висловили думку про те, що дитині краще буде проживати з батьком, не можуть бути достатньою підставою для визначення місця проживання дитини разом з батьком, оскільки ОСОБА_13 є матір`ю позивача, тобто зацікавленою особою у розгляді справи, а зі своєю матір`ю ( ОСОБА_14 ) відповідач знаходиться у конфліктних стосунках

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 . У задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з ним слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати, понесені останньою за звернення до суду з зустрічним позовом та з апеляційною скаргою у розмірі 1921 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1921 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 19 листопада 2019 року.