РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12042/18

пр. № 2/759/1646/19

15 квітня 2019 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Миколаєць І.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (49094, м.Дніпро вул.Набережна Перемоги, буд.50) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

02.08.2018 року Гаренко Н.В. , яка представляє інтереси Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 05.12.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконував належним чином зобов'язань за укладеним кредитним договором № б/н від 05.12.2013 р., у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість.

Тому, просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 65152,82 грн., яка включає в себе 1322,73 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 19303,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 29047,64 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3078,71 грн. - штраф (процентна складова), а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 03.08.2018 р. провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін cторони до суду не подавали.

Позивач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи - заявка про отримання процесуальних документів в електронному вигляді.

Відповідачу було направлено ухвалу суду та встановлено строки для подання відзиву на позов.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке відповідач отримав 31.10.2018 року.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на завищення штрафних санкцій, проте розрахунку чи доказів цьому суду не надає.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом установлено, що 05.12.2013 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 7).

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними. Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з умовами та правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком ( п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з п.п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором від 05.12.2013 року, внаслідок чого станом на 17.06.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 65152,82 грн., яка включає в себе 1322,73 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 19303,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 29047,64 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3078,71 грн. - штраф (процентна складова).

Встановлено, що розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань.

Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Згідно з ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відтак, суд вважає, що між сторонами правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що до стягнення підлягає заборгованість за тілом кредиту у сумі 13222,73 грн.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже аналіз статей 266, 258 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можливо лише у межах спеціальної позовної давності.

Такі висновки суду узгоджуються із позиціями Верховного Суду України (провадження №6-116цс13) та Верховного Суду (провадження №14-10цс18).

Відтак, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 1000,00 грн. за період з 02.08.2017 року по 02.08.2018 року, тобто за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду.

Разом з тим, суд вважає, що підстави для задоволення вимог позивача про стягнення штрафів - відсутні, з огляду на наступне.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Керуючись статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такі висновки викладені у правовій позиції Верховного Суду України в Постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка відповідно до положень ст.360-1 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Судова палата у цивільних та господарських справах Верховного Суду України висловила правову позицію у справі №6-1374цс17, виклавши її у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року, відповідно до якої зазначила, зокрема, наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, з ОСОБА_1 за період з 05.12.2013 року по 17.06.2018 року (дати, визначені позивачем у розрахунку заборгованості) підлягає стягненню наступна заборгованість:

-13222,73 грн. - заборгованість за кредитом;

-19303,74 грн. - заборгованість по процентам;

-1000,00 грн. - заборгованість по пені та комісії,

що у сукупному розмірі складає 33527,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 525-527,530, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, ст.ст.6, ч. 13 ст. 7, 8-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (49094, м.Дніпро вул.Набережна Перемоги, буд.50) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (рах. НОМЕР_2 для погашення заборгованості та для відшкодування судових витрат, МФО 305299, , адреса: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50) суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.12.2013 року у розмірі 33527,00 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Миколаєць