П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої – судді Кожух О.А.,

суддів – Куштана Б.П., Фазикош Г.В.,

за участі секретаря – Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 березня 2018 року (головуючий суддя Дергачова Н.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Великолазівська сільська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог - Великолазівська сільська рада, у якому просила суд: - зобов'язати ОСОБА_2, яка проживає в АДРЕСА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою вул. Лисенка в мікрорайоні Горяни, Ужгородського району (Кадастровий номер НОМЕР_2); - знести самочинно встановлену ним огорожу з бетонних стовпів з металевою сіткою; - привести земельну ділянку позивача за адресою: вул. Лисенка в мікрорайоні Горяни, Ужгородського району (Кадастровий номер НОМЕР_2) у первісний стан; - стягнути з відповідача на її користь понесені усі судові витрати.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1. Дану земельну ділянку їй передано у власність розпорядженням голови Ужгородської РДА № 245 від 02.06.2005 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Загальна площа земельної ділянки 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Районним архітектором їй було видано будівельний НОМЕР_1 від 08.02.2005 на забудову земельної ділянки.

Закарпатською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості, що підтверджує її право власності на дану земельну ділянку.

Зазначала, що відповідач ОСОБА_2, яка проживає у житловому будинку АДРЕСА_1, самовільно зі своєю сім'єю побудувала на земельній ділянці позивача огорожу з бетонних стовпів з металевою сіткою, захопивши частину її ділянки, що унеможливлює позивачу на власній земельній ділянці проводити будівництво запроектованого житлового будинку, що й зумовило звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2018 у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.

На це рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач просила відновити межі земельної ділянки відповідно до вже існуючої і розробленої земельно-кадастрової документації. Місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту. Вважає, що поданий позивачем до власника іншої земельної ділянки (на якій збудовано огорожу) негаторний позов є ефективним засобом захисту прав позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно дост. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту – фактично подано негаторний позов до власника іншої земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивача, тобто такий позов пов'язаний із позбавленням права володіння, що є неприпустимим та суперечить правовій природі негаторного позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,12 га., кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с/рада Великолазівська. Дану земельну ділянку їй передано у власність розпорядженням голови Ужгородської РДА № 245 від 02.06.2005 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 11-12).

Державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 було здійснено 25.02.2014, право власності позивача на цю земельну ділянку було зареєстровано 17.03.2014, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.03.2014 № 19322773 та свідоцтвом про право власності від 20.03.2014 (а.с.27-28).

Закарпатською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості (а.с. 5-26). Суміжним землекористувачем відносно земельної ділянки позивача по лінії від «Г» до «А» є ОСОБА_3 (а.с.19).

Встановлено, що земельна ділянка площею 0,08 га з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Лази, перебувала у приватній власності ОСОБА_3 з 14.09.2015, державну реєстрацію цієї земельної ділянки було здійснено 21.08.2015, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.09.2015 № 43794675 та свідоцтвом про право власності від 14.09.2015 (а.с.34, 36). Відповідно до інформаційної довідки № 118488852 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3-473 від 26.07.2017 на час розгляду справи земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.49).

Таким чином, право власності на земельну ділянку, яка належить позивачу, було зареєстровано раніше, ніж право власності на земельну ділянку, яка належить відповідачу.

Відповідно до інформації з Публічної кадастрової карти України про розташування даних земельних ділянок має місце часткове накладення вказаних земельних ділянок (а.с.29-30).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позов власника майна про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном є негаторним позовом.

Негаторний позов – це позов про захист права власності від порушень, не пов’язаних із позбавленням володіння.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, позивач звернулась до суду з негаторним позовом - про усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном.

У позовній заяві та в апеляційній скарзі ОСОБА_4 стверджує, що відповідач самовільно із своєю сім'єю побудувала огорожу з бетонних стовпів з металевою сіткою. В прохальній частині ставиться вимога зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що належить позивачу на праві власності, знести самочинно встановлену огорожу, привести земельну ділянку позивача у первісний стан.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що відповідач побудувала спірну огорожу з бетонних стовпів з металевою сіткою саме на земельній ділянці позивача, оскільки у відповідача наявне право власності на земельну ділянку (у тому числі спірну її частину), на якій відповідачем споруджено огорожу.

Тобто відповідачу також належить право власності на спірну частину земельної ділянки та в дійсності має місце часткове накладення земельних ділянок сторін.

Питання про правомірність передачі у власність та підстав набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку № НОМЕР_3, правомірність подальшого здійснення за відповідачем ОСОБА_2 державної реєстрації й набуття права власності на таку земельну ділянку саме в таких межах – позивачем у позові не ставиться.

Ефективним засобом захисту є такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Спір, що пов’язаний із накладенням земельних ділянок одна на одну, право власності на які зареєстровано у даному випадку за різними власниками, одним із яких огороджено належну йому земельну ділянку – не може вирішуватися шляхом пред’явлення негаторного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушених прав.

За таких обставин, рішення місцевого суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 березня 2018 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 травня 2019 року.

Головуюча:

Судді: