Справа № 724/1552/18
Провадження № 2/724/23/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2019 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

при секретарі: Корпан М.В.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

представника відповідача: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення вартості безпідставно набутого майна та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

20.09.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення вартості безпідставно набутого майна та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що 14.07.2006 року за нею ОСОБА_6 визнано право власності на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту серії НОМЕР_2 від 25.11.2002 року (кадастровий номер - НОМЕР_1), яка знаходиться на території Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області. 11.01.2018 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане на ім'я ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту серії НОМЕР_2 від 25.11.2002 року (кадастровий номер - НОМЕР_1). Визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно: земельну ділянку, площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначає, що вона володіла, користувалася та розпоряджалася земельною ділянкою площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту серії НОМЕР_2 від 25.11.2002 року (кадастровий номер - НОМЕР_3).

У 2018 році вона вийшла заміж та змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_1. Вказує, що з 2006 року по 2018 рік на даній земельній ділянці вона та її родина займалися господарським вирощуванням багаторічних насаджень плодових дерев, та вона разом із своїми рідними доклали багато зусиль, своєї праці та фінансових ресурсів для розвитку даного сільськогосподарського виробництва з метою отримання прибутку в майбутньому.

Зокрема, за вказаний вище період часу була проведена масштабна робота по підготовці грунту, придбанню саджанців дерев, їх транспортування, садінні та вирощуванні, догляду, який полягав у щоденній фізичній праці та психологічному напруженні щодо ризиків отримання майбутнього прибутку всієї сім'ї. Крім того, було проведено підкопування, обприскування, підщеплення, дезінфекція, побілка, чищення гілок дерев, знищення шкідників, полив, зрощування, а також захист від обмороження в зимові періоди.

Проте, зазначає, що відповідач ОСОБА_4 не визнає її право власності на багаторічні плодові насадження і чинить їй різного роду перешкоди по їх обслуговуванню та збору урожаю, в зв'язку з чим нею на даний час понесені суттєві збитки, які полягають в тому, що вони з родиною не можуть на законних підставах зібрати вирощений всією родиною урожай.

Крім того, зазначає, що їй також спричинено моральну шкоду, яка полягає у вигляді порушення її законних майнових прав, а так само прав її родини на достатній рівень життя, та задоволення від своєї праці з метою отримання правомірної вигоди від неї, в результаті чого вона отримує моральні страждання у вигляді побоювань про нестачу грошей на основні життєві потреби родини, а саме: їжу, одяг, сплату комунальних послуг, що призведе до порушення звичайного порядку життя, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя родини, та в результаті чого вона отримує моральні страждання у вигляді астенічних емоцій: сум, відчай, хвилювання щодо неможливості втілити в життя свої ідеї, порушення нормальних життєвих стосунків, оскільки є побоювання з приводу того, що відповідач ОСОБА_4 знищить їх з родиною багаторічний труд, або ж буде користуватися наслідками їх щоденної кропіткої, виснажливої праці шляхом збору урожаю, його реалізацією та незаконним отриманням прибутків, а тому просить стягнути на її користь і моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень.

Підтримуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на її користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 вартість безпідставно набутого майна в розмірі 150000 гривень; моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень; також просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовних вимогах.

Представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги позивача, та просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Визнав в судовому засіданні, що дійсно позивачем були понесені затрати по догляду за деревами, які знаходяться на його земельній ділянці, хоча він і не садив ці дерева, але вони належать йому. При цьому він не може визначити чи вартість земельної ділянки збільшилась на даний час чи зменшилась, оскільки вартість дерев не визначена.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити позивачу в їх задоволенні. Суду пояснила, що позивачем не надано належних доказів вартості дерев - багаторічних насаджень, а лише відображено затрати на посадку саду. Щодо розрахунку наданого Корпорацією «Дністер» пояснила, що в ньому не відображено взагалі вартість майна - дерев багаторічних насаджень, і він підписаний головним бухгалтером, яка не має на це повноважень. Крім того, вказала, що ОСОБА_7 не є стороною в справі, а тому робочий проект не є належним доказом в справі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що земельний пай було надано бабці ОСОБА_6, але його обробляла сім'я ОСОБА_6. ОСОБА_4 вона на цій земельній ділянці не бачила.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вся сім'я, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_2, та ОСОБА_2 обробляли земельний пай, ОСОБА_4 ніколи на земельній ділянці не бачила.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що внучка ОСОБА_6 садила та обробляла сад на земельній ділянці, яку їй подарувала бабка, бачив як онучка з сім'єю збирали урожай. ОСОБА_4 на земельній ділянці не бачив.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що сім'я ОСОБА_6, мати та батько обробляли, садили сад, робили постійно підсадку, доглядали. Саджанці купували у чоловіка в с. Шилівці, вартість яких приблизно була до 20 гривень за штуку.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що сад посадив ОСОБА_6, доглядав його, в цьому йому допомагала його родина. ОСОБА_4 на земельній ділянці не бачив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 14.07.2006 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом була власницею земельної ділянки площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серії НОМЕР_2 від 25.11.2002 року, кадастровий номер - НОМЕР_1), яка знаходиться на території Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області.

Згідно матеріалів справи, позивачем було змінено прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_6 на ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4.

11.01.2018 року рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області (цивільна справа № 724/1522/17) свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане 14.07.2006 року на ім'я ОСОБА_6 визнано недійсним. За ОСОБА_4 (відповідачем в даній справі) визнано право власності на спадкове майно: земельну ділянку площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серії НОМЕР_2 від 25.11.2002 року, кадастровий номер - НОМЕР_1), яка знаходиться на території Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи встановлено, що 06.03.2018 року відповідачем ОСОБА_4 була здійснена державна реєстрація права на земельну ділянку площею 0,74 га., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (інд. номер витягу 116855591) та інформацією з Державного земельного кадастру про право власності на вищевказану земельну ділянку.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, за ОСОБА_4 з 06 березня 2018 року зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_5).

Крім того, враховуючи покази свідків, визнання відповідачем певних обставин справи, судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом зі своєю родиною, починаючи з 2006 року по 2018 рік на земельній ділянці площею 0,74 га. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серії НОМЕР_2 від 25.11.2002 року, кадастровий номер - НОМЕР_1), яка знаходиться на території Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області займалися господарським вирощуванням багаторічних насаджень плодових дерев, та у 2018 році позивачем був зібраний урожай.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як доказ, на підтвердження визначення вартості безпідставно набутого майна в розмірі 150000 гривень позивач надає робочий проект закладки і вирощування насаджень у фермерському господарстві «Роси Буковини», однак суд не приймає даний доказ до уваги, оскільки він немає відношення до вирішення даної справи.

Також позивачем надано розписку ОСОБА_13 про реалізацію саджанців від 19.09.2018 року (яка була приватним підприємцем у 2007 році, проте суд вважає, що вона не може слугувати належним доказом вартості саджанців станом на 2007 рік, оскільки реалізація (купівля-продаж) саджанців має підтверджуватися відповідним документом (видатковою накладною, чеком, квитанцією). Крім того, дана розписка про реалізацію саджанців складена у 2018 році і не зазначає ніяким чином вартість плодових дерев.

Щодо накладної від 23.03.2017 року № 5 та від 10.04.2018 року № 2 про закупівлю ОСОБА_14 засобів захисту рослин, наданої до матеріалів справи, суд вважає, що вона також не є підтвердженням вартості майна - багаторічних насаджень.

Також, суд не приймає до уваги і розрахунок затрат на підготовку садіння та догляд саду, який наданий Сокирянською Корпорацією «Дністер» від 19.09.2018 року № 8, оскільки він не є підтвердженням щодо вартості майна (багаторічних насаджень).

Так, згідно Витягу з ЄДРПОУ керівником Корпорації «Дністер» є ОСОБА_15, який і уповноважений підписувати документи, однак даний розрахунок підписаний головним бухгалтером Корпорації «Дністер», яка не є особою, яка має право підписувати документи корпорації, а тому суд вважає, що даний розрахунок немає юридичної сили, як документ Корпорації, а відповідно і не може слугувати доказом в справі.

Що також і спростовує відповідь головного бухгалтера цієї ж Корпорації «Дністер» від 19.11.2018 року, яка була надана на запит суду, та з якої вбачається, що розрахунок затрат на підготовку садіння та догляду саду зроблено згідно кошторису, який розроблений Українським державним інститутом проектування садів і виноградників, але надати його головний бухгалтер не в змозі, оскільки Корпорація «Дністер» не уповноважена здійснювати розрахунок затрат, що і суперечить вищевикладеному.

Окрім того, судом встановлено, що саджанці, які були висаджені позивачем у 2007 році за 12 років перетворилися в багаторічні дерева, а тому вартість саджанців молодих дерев у вищевказаному розрахунку не може слугувати підтвердженням вартості 12-річних дерев, оскільки для визначення вартості майна існують відповідні методики, зокрема експертна оцінка майна, яка може здійснюватися уповноваженими на те організаціями.

Проте, як встановлено судом, Корпорація «Дністер» не є експертною організацією, яка уповноважена здійснювати оцінку вартості майна, а сторони в судовому засіданні від проведення експертизи вартості дерев відмовилися.

При цьому, позивач звертається до суду із позовом про стягнення вартості безпідставно набутого майна, однак доказування не може грунтуватися на припущеннях, в той же час позивач відповідно до ст. 1214 ЦК України є особою, яка набула це майно (земельну ділянку площею 0,74 га.) без достатньої правової підстави.

Окрім того, судом встановлено, що у 2018 році урожай багаторічних плодових дерев (яблунь) на вищевказаній земельній ділянці зібраний саме позивачем та її родичами та по даному факту 22.09.2018 року відкрито кримінальне провадження за № 0000326 за ч. 1 ст. 185 КК України, у зв'язку з нанесенням матеріальних збитків ОСОБА_4 на суму близько 200000 тисяч гривень.

Згідно ст. 373 ч. 3 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Таким чином, ОСОБА_4 є власником багаторічних насаджень (плодових дерев), оскільки він є власником успадкованої земельної ділянки.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Однак, як встановлено судом, жодним чином у відповідності до ст. 13 Конвенції права позивача не порушено, а позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали суду належних доказів щодо вартості майна, ні на момент саджання саду, а ні на час розгляду справи, (добрива які куплялися позивачем або членами її сім'ї і використовувалися для догляду саду на час розгляду справи перестали існувати як окремий об'єкт) як того вимагає ст. 1213 ЦК України, а тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У матеріалах справи відсутні докази і такі не надані суду, які б підтвердили заподіяння відповідачем ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди своїми діяннями.

Чинним законодавством передбачено порядок відшкодування витрат з утримання майна, проте таких позовних вимог позивачем не заявлено із цих підстав до суду ОСОБА_1 не зверталася.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належить також витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратими.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

У зв'язку з відмовою позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені нею судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 13 Конвенції, ст. 125 ЗК України, ст. ст. 16, 23, ч. 3 ст. 373, ст. ст. 1212, 1213, 1214 ЦК України, ст. ст. 3, 15 76-81, 89, 95, 133, 137, 139, 140, 141, ст. ст. 258-259, ст. ст. 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення вартості безпідставно набутого майна та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Хотинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 14.01.2019 року.

Суддя: О.Г. Єфтеньєв