Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 662/800/15-ц

провадження № 61-11189св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - Фермерське господарство «Альма»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 19 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Радченка С. В., Вербицької Л. І., Колісниченка А. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» (далі - ТОВ «Південна українська соєва компанія») звернулося до суду з позовом до Фермерського господарства «Альма» (далі - ФГ «Альма»), ОСОБА_1 та просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 05 січня 2015 року, укладений між ФГ «Альма» та ОСОБА_1 , який зареєстровано 24 березня 2015 року реєстраційною службою Новотроїцького районного управління юстиції щодо земельної ділянки площею 9, 62 га, кадастровий номер :03:001:0060, розташованої в адміністративних межах Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до умов договору оренди землі від 01 листопада 2006 року, зареєстрованого у Новотроїцькому районному реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії Центру державного земельного кадастру 01 листопада 2007 року, ОСОБА_1 передала йому в оренду на 12 років земельну ділянку загальною площею 12, 77 га, розташовану на території Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, що складається з двох земельних ділянок площею 3, 15 га та 9, 62 га.

У квітні 2015 року йому стало відомо, що 05 січня 2015 року ОСОБА_1 уклала договір оренди зазначеної вище земельної ділянки площею 9, 62 га із відповідачем ФГ «Альма».

Вважає, що цей договір має бути визнаний недійсним, оскільки його укладено в період дії договору оренди тієї ж земельної ділянки, укладеного між ним та ОСОБА_1 у листопаді 2006 року.

У травні 2015 року ФГ «Альма» звернулося до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Південна українська соєва компанія» та просив визнати договір оренди земельної ділянки, укладений 05 січня 2015 року між ним та ОСОБА_1 , дійсним.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного 01 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Південна українська соєва компанія» не проведено, а тому укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки з ним є правомірним.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 01 вересня 2015 року, позов ТОВ «Південна українська соєва компанія» задоволено.

Визнано договір оренди земельної ділянки площею 9, 62 га, яка розташована на території Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, укладений 05 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ФГ «Альма», недійсним.

У задоволенні зустрічного позову ФГ «Альма» відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2016 року рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 23 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 01 вересня 2015 року в частині вирішення позову ТОВ «Південна українська соєва компанія» до ФГ «Альма», ОСОБА_1 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду мотивована тим, що задовольняючи позов ТОВ «Південна українська соєва компанія», суди не дали оцінки листу відділу Держземагенства у Новотроїцькому районі Головного управління Держземагенства у Херсонській області, в якому вказано, що в оренді ТОВ «Південна українська соєва компанія» перебуває земельна ділянка площею 3, 15 га, а відомості стосовно передачі земельної ділянки площею 9, 62 га у відділі відсутні.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 19 серпня 2016 року позовні вимоги ТОВ «Південна українська соєва компанія» задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 05 січня 2015 року, укладений між ФГ «Альма» та ОСОБА_1 , який зареєстровано 24 березня 2015 року реєстраційною службою Новотроїцького районного управління юстиції, щодо земельної ділянки площею 9, 62 га, кадастровий номер :03:001:0060, розташованої в адміністративних межах Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області.

Стягнуто з ФГ «Альма» на користь ТОВ «Південна українська соєва компанія» судовий збір в сумі 243, 60 грн.

У задоволенні зустрічного позову ФГ «Альма» до ТОВ «Південна українська соєва компанія» про визнання правочину дійсним відмовлено у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Південна українська соєва компанія», суд першої інстанції вважав, що укладення ОСОБА_1 договору оренди земельної ділянки від 05 січня 2015 року в період дії іншого договору оренди, укладеного між нею та ТОВ «Південна українська соєва компанія» щодо цієї ж земельної ділянки, порушує права законного володільця на оренду земельних ділянок, а тому такий договір слід визнати недійсним на підставі пункту 2 статті 203 ЦК України, як такий, що укладений особою, яка не мала обсягу цивільної дієздатності.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 19 жовтня 2016 року рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 19 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ТОВ «Південна українська соєва компанія».

Апеляційний суд виходив з того, що укладення договору оренди земельної ділянки від 05 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ФГ «Альма» було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки договір оренди земельної ділянки площею 9, 62 га від 01 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Південна українська соєва компанія», не був зареєстрований у встановленому законом порядку, а отже позивач, у відповідності до приписів земельного законодавства не набув прав та обов`язків по оренді спірною земельною ділянкою.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2017 року ТОВ «Південна українська соєва компанія»звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Херсонської області від 19 жовтня 2016 року та залишити в силі рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 19 серпня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи судами встановлено та не заперечувалося відповідачами, що 01 листопада 2006 року ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Південна українська соєва компанія» договір оренди землі, згідно з яким передала в оренду на 12 років належну їй земельну ділянку площею 12, 77 га.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що вказаний договір оренди був зареєстрований у Новотроїцькому районному реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії Центру ДЗК 01 червня 2007 року, у зв`язку з чим дійшов незаконного висновку про відсутність його державної реєстрації.

Разом з тим, вказує, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і туж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому правильним є висновок суду першої інстанції про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 05 січня 2015 року .

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано її матеріали з Галицького районного суду м. Львова.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28 лютого 2018 року справу № 662/800/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 12, 77 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 3, 15 га та 9, 62 га, що розташовані на території Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, що підтверджується відповідним державним актом на право приватної власності на землю.

01 листопада 2006 року ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Південна українська соєва компанія» договір оренди землі, відповідно до умов якого передала в оренду на 12 років земельну ділянку площею 12, 77 га, яка складалася з двох земельних ділянок площею 3, 15 га та площею 9, 62 га, розташовану на території Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області.

Пунктом 34 вказаного договору оренди землі передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації.

Відповідно до листа відділу Держземагенства у Новотороїцькому районі Головного управління Держземагенства у Херсонській області, згідно даних «Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі», поземельної книги, що містить відомості про спірну земельну ділянку, в оренді у ТОВ «Південна українська соєва компанія» перебуває належна ОСОБА_1 земельна ділянка площею 3, 15 га, відомості стосовно передачі йому в оренду земельної ділянки площею 9,62 га відсутні. Відсутні такі докази і в матеріалах справи.

05 січня 2015 року ОСОБА_1 уклала із ФГ «Альма» договір оренди земельної ділянки площею 9, 62 га, розташованої на території Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. Вказаний договір було зареєстровано у Реєстраційній службі Новотроїцького районного управління юстиції 24 березня 2015 року.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини перша та друга статті 202 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (згідно із частиною першою статті 203 ЦК України). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Правовідносини щодо оренди землі урегульовані ЗК України, ЦК України і Законом України «Про оренду землі».

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 93 ЗК України).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина четверта статті 124 ЗК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (частина перша статті 792 ЦК України).

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина статті 210 ЦК України).

За змістом статті 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди від 01 листопада 2006 року) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди від 01 листопада 2006 року) право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди від 01 листопада 2006 року)визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Тобто, оскільки договір оренди земельної ділянки підлягає обов`язковій державній реєстрації, то саме з моменту її проведення такий договір набирає чинності і після цього у орендодавця виникає право оренди земельної ділянки.

Встановивши, що ТОВ «Південна українська соєва компанія» не провело реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 9, 62 га за договором оренди землі від 01 листопада 2006 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ТОВ «Південна українська соєва компанія» не набуло прав орендаря на спірну земельну ділянку, а тому відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 05 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ФГ «Альма», який зареєстрований у встановленому законом порядку.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ТОВ «Південна українська соєва компанія» залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Херсонської області від 19 жовтня 2016 року без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна українська соєва компанія» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук