РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Корніюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 07 липня 2003 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Хмелівківської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, і на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження : що все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, щоб уже належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, яке складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , земельних ділянок.

Після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, оскільки постійно проживала в місті Брест (Білорусь), й до смерті її баби в неї майже одночасно померли мати і батько, які важко хворіли, у зв`язку з чим вона пережила дуже великий стрес і потрясіння, й ще довго не могла прийти до нормального стану та повсякденного життя. Окрім цього, як стверджує ОСОБА_2 , вона не знала про те, що її бабуся ОСОБА_5 заповіла належне їй майно саме їй та її рідному брату відповідачу ОСОБА_3 , в рівних долях, не знала про наявність вказаного вище заповіту, і ніхто їй про це не сказав.

На початку вересня 2019 року, ОСОБА_2 знаходячись по місцю постійного проживання ОСОБА_6 , наводячи порядок в житловому будинку, серед документів належних останній, вона виявила вказаний вище заповіт та інші документи належні покійній.

Крім вищевказаного, як стверджує ОСОБА_2 , вона не знала і не думала про те, що їй потрібно було подавати в шестимісячний термін після смерті ОСОБА_5 .

В зв`язку із вищевказаним, позивач ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить визначити їй п`ять місяців додаткового строку для подання до Володимир - Волинської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 не з`явився, скерував до суду заяву, за якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд слухати справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду скерував заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Правовідносини, які склалися з приводу обставин прийняття спадщини регулюються цивільним законодавством України.

В той же час при вирішенні даної справи суд у відповідності до ч.ч.1 та 4 ст.10 ЦПК України керується принципом верховенством права застосовуючи при цьому Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у відповідності до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Згідно ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України визначені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

У відповідності до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Відтак, відповідно до змісту ст.1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається:

1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори;

2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину.

Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст.1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч.5 ст.1268, ст.ст.1296-1299 ЦК України. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В судовому засіданні встановлено наступні обставини.

Згідно заповіту посвідченого секретарем Хмелівківської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області 07 липня 2003 року, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження : що все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, щоб уже належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 від 15 лютого 2016 року, виданим виконавчим комітетом Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина за заповітом на належне їй на праві приватної власності майно, а саме

- житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджено у справі копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2295955 від 15.12.2003 року

- земельну ділянку площею 4.52 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджено у справі довідкою Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області від 16.09.2019 року.

Отже як встановлено у справі та підтверджено відповідними належними та допустимими доказами, позивач пропустила строк для прийняття спадщини на термін більший, ніж три роки.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

З пояснень позивача у його позовній заяві вбачається, що після смерті баби, ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк, не звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, у зв`язку з тим, що постійно проживала в місті Брест (Білорусь), й до смерті її баби в неї майже одночасно померли мати і батько, які важко хворіли, у зв`язку з чим вона пережила дуже великий стрес і потрясіння, й ще довго не могла прийти до нормального стану та повсякденного життя. Окрім цього, вона не знала про те, що її бабуся ОСОБА_5 заповіла належне їй майно саме їй та її рідному брату відповідачу ОСОБА_3 , в рівних долях, не знала про наявність вказаного вище заповіту, і ніхто їй про це не сказав.

На початку вересня 2019 року, ОСОБА_2 знаходячись по місцю постійного проживання ОСОБА_6 , наводячи порядок в житловому будинку, серед документів належних останній, вона виявила вказаний вище заповіт та інші документи належні покійній.

Як встановлено судом, позивач на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, про наявність заповіту складеного на його користь дізнався поза межами строку, передбаченого ч.1 ст.1270 ЦК України, і ці обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Варто також звернути увагу на те, що згідно повідомлення Володимир - Волинської нотаріальної контори № 2086/01-16 від 17 жовтня 2019 року спадкова справа після померлої ОСОБА_5 не заводилась.

Даний факт є свідченням того, що ніхто до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про спадщину не звертався, а відтак нотаріусом не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом.

Необізнаність спадкоємця про існування заповіту є поважною причиною для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (правові позиції ВСУ у справі № 6-1320цс17 від 23.08.2017 року, а також ВС у спрві № 565/1145/17 від 26.06.2019 року).

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Судом встановлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті баби сплив 13 серпня 2016 року . До нотаріуса позивач не зверталася, оскільки строк вже було пропущено, а позов до суду подала 09 жовтня 2019 року.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

З врахуванням принципу верховенства права та дотримуючись розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, з врахуванням доводів позивача щодо поважності причин пропуску нею строків для прийняття ОСОБА_2 спадщини по смерті баби, а ці строки в даному випадку є значними, а також із врахуванням того, що факт прийняття спадщини позивачем не порушить прав та інтересів інших осіб, суд, задовольняючи позов суд встановлює ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю в п`ять місяців для надання можливості подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її бабусі ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, відповідач у справі ОСОБА_3 , який також є спадкоємцем спадкового майна, згідно заповіту, визнав позов, а інших зацікавлених у спадковому майні осіб немає.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України та на підставі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу цієї ж Конвенції, ст.ст.1268-1272 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), додатковий строк тривалістю 5 (п`ять) місяців для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті її баби ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Початок перебігу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини рахувати з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою, яка була відсутня в судовому засіданні під час проголошення рішення, у цей же строк з дня його отримання.

Головуючий (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер