ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4594/19 Справа № 200/7626/18 Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог ПАТ КБ «Приватбанк» посилалися на те, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав заяву №№DNA5F901512039 від 23 травня 2013 року, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 6 326 грн. 63 грн. під 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає договір між ним та банком. Умовами договору передбачено, що погашення заборгованості здійснюється щомісячно, шляхом надання коштів у період сплати для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами. Відповідач не виконав прийняті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим, у нього станом на 16 березня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 22 421 грн. 02 коп., з яких 6 326 грн. 63 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 5 грн. 72 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 126 грн. 53 коп. заборгованість за комісією за користування кредитом, 14 418 грн. 28 коп. пеня, 500 грн. штраф у фіксованій частині, 1 043 грн. 86 коп. штраф у відсотковій частині. На підставі викладеного, ПАТ КБ «Приватбанк» просили суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 23 травня 2013 року у розмірі 22 421 грн. 02 коп., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду від 21 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір у вигляді заяви позичальника №DNA5F901512039, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6 326 грн. 63 грн. на 24 місяці користування до 22 травня 2015 року включно, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки 0,12% річних, одноразової сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 508 грн. 56 коп., сплати щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 126 грн. 53 коп.(а.с.5).

Відповідно до п. 6 заяви позичальник при погашенні кредиту зобов`язався сплатити банку за розрахунково-касове обслуговування в розмірі: через операційну касу банку 5 грн. за кожен платіж, через платіжний термінал банку - 3 грн. за кожний платіж, через електронний банк Приват24 0,1 грн. за кожен платіж, через послугу «Регулярні платежі» - 0,00 грн.

Згідно з п.7 щомісячний платіж у сумі 263 грн. 94 коп., з 26 березня 2014 року у сумі 390 грн. 47 коп., період сплати з 21 по 25 число кожного місяця.

Відповідно до п.9 заяви кредит надається позичальнику для оплати товару, а саме холодильнику Samsung, вартістю 6 369 грн. 90 коп. та сплати супутніх послуг, в тому числі страхового платежу.

Пунктом 15 цієї заяви визначено, що заява разом із запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між сторонами кредитно-заставний договір.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання та надав ОСОБА_1 кредит за умовами про надання кредиту фізичним особам Розстрочка.

Банк зазначив, що позичальник не виконав прийняті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим, у нього станом на 16 березня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 22 421 грн. 02 коп., з яких 6 326 грн. 63 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 05 грн. 72 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 126 грн. 53 коп. заборгованість за комісією за користування кредитом, 14 418 грн. 28 коп. пеня, 500 грн. штраф у фіксованій частині, 1 043 грн. 86 коп. штраф у відсотковій частині (а.с.4).

Звернувшись до суду з даним позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» просили суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2013 року у розмірі 22 421 грн. 02 коп., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати (а.с.1-3).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами укладено кредитний договір, а також, що відповідачу надавались кредитні кошти та ним було порушено зобов`язання, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, на підтвердження позовних вимог АТ КБ Приватбанк надано суду копію заяви позичальника №DNA5F901512039 ОСОБА_1 від 23 травня 2013 року, відповідно якої між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6 326 грн. 63 грн. на 24 місяці користування до 22 травня 2015 року включно, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки 0,12% річних, єдиноразової сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 508 грн. 56 коп., сплати щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 126 грн. 53 коп. (а.с.5).

Відповідно до п. 6 заяви позичальник при погашенні кредиту зобов`язався сплатити банку за розрахунково-касове обслуговування в розмірі: через операційну касу банку 5 грн. за кожен платіж, через платіжний термінал банку - 3 грн. за кожний платіж, через електронний банк Приват24 0,1 грн. за кожен платіж, через послугу «Регулярні платежі» - 0,00 грн.

Згідно з п.7 щомісячний платіж у сумі 263 грн. 94 коп., з 26 березня 2014 року у сумі 390 грн. 47 коп., період сплати з 21 по 25 число кожного місяця.

Відповідно до п.9 заяви кредит надається позичальнику для оплати товару, а саме холодильнику Samsung, вартістю 6 369 грн. 90 коп. та сплати супутніх послуг, в тому числі страхового платежу, шляхом безготівкового перерахування грошових котів на поточний рахунок ТОВ ДИЕСА ().

Згідно з п.14 при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в умовах та правилах за кожен день прострочки.

Пунктом 15 цієї заяви визначено, що заява разом із запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між сторонами кредитно-заставний договір.

Зазначена вище заява позичальника не містить відомостей про строк дії кредитного договору, процентна ставка, комісія не зазначені.

Відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів).

На підтвердження виконання договору та перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ ДИЕСА () ПАТ КБ «Приватбанк» надано товарний чек № НОМЕР_1 від 23 травня 2013 року (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_1 допустив неналежне виконання своїх зобов`язань з кредитним договором від 23 травня 2013 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк».

З наданого банком розрахунку вбачається, станом на 16 березня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 складає 22 421 грн. 02 коп., з яких 6 326 грн. 63 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 5 грн. 72 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 126 грн. 53 коп. заборгованість за комісією за користування кредитом, 14 418 грн. 28 коп. пеня, 500 грн. штраф у фіксованій частині, 1 043 грн. 86 коп. штраф у відсотковій частині (а.с.4).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Банк, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23 травня 2013 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах цієї справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 травня 2013 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшоїсторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималися вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі

№ 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором. Не заперечував факт укладення кредитного договору.

Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ КБ Приватбанк, не довів відсутність заборгованості.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ Приватбанк підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк слід стягнути заборгованість за кредитним договором №DNA5F901512039 від 23 травня 2013 року станом на 16 березня 2018 року, а саме заборгованість по тілу кредиту - 6 326 грн. 63 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 5 грн. 72 коп.

В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості по пені та штрафів, комісії слід відмовити з наведених вище підстав, у зв`язку з недоведеністю факту досягнення сторонами домовленості про сплату відповідачем у будь-якому розмірі комісії, неустойки.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» слід задовольнити частково, рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором №DNA5F901512039 від 23 травня 2013 року станом на 16 березня 2018 року, яка складається із: тіло кредиту у розмірі 6 326 грн. 63 коп., відсотки за користування кредитом у розмірі 05 грн. 72 коп. та судовий збір у розмірі 2 231 грн. 74 коп.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді