справа № 489/6796/18 провадження №2/489/396/19
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Коденко К.В.,

за участю:

прокурора Чернобривець Д.О.,

представник відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою Першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування окремих пунктів рішення міської ради, визнання незаконним державного акту на землю та витребування земельної ділянки

встановив:

У листопаді 2018 року перший заступник прокурора Миколаївської області в інтересах держави звернувся до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовною заявою в якій просив:

- визнати незаконними та скасувати пункти 3, 3.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 13.06.2008 № 24/37, відповідно до яких затверджено та надано ОСОБА_3 земельну ділянку площею 630 кв.м з кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель;

- визнати недійсним та скасувати державний акт серії НОМЕР_2 від 11.02.2009, виданий на ім`я ОСОБА_3 ;

- витребувати від ОСОБА_4 та користь територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради вказану земельну ділянку;

- стягнути з відповідачів на користь прокуратури понесені витрати на сплату судового збору.

Як на підставу позовних вимог в позовній заяві вказано, що прокуратурою Миколаївської області виявлені порушення вимог законодавства при прийнятті миколаївською міською радою рішень із земельних питань. Установлено, що пунктами 3, 32 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 13.06.2008 № 24/37, затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_3 земельну ділянку площею 630 кв.м з кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 отримано державний акт серії НОМЕР_2 від 11.02.2009. У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2018 № 40 зазначену земельну ділянку відчуженого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 24508874.

Пункти 3, 3.2 розділу І рішення Миколаївської міської ради від 13.06.2008 № 24/37 прийнято з порушенням вимог законодавства. Зокрема, статті 17 Закону України «Про основи містобудування», відповідно до якої основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земель є містобудівна документація. Статті 48 Закону України «про охорону земель», якою передбачено, що розміщення і будівництво об`єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюється відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів. Статі 39 Земельного кодексу України, відповідно до якої використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до Генерального плану міста Миколаєва, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 24.11.1986 № 403, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка перебувала у власності ОСОБА_3 , відноситься до перспективної території, функціональне призначення якої не визначено.

Згідно Правил використання та забудови території м.Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 17.10.2003 № 15/41, вказана земельна ділянка розташована в зоні садибної житлової забудови.

Пунктами 2.1, 2.2 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету у справах будівництва, архітектури і охорони історичного середовища № 44 від 17.04.1992, територія міста за функціональним призначенням і характером використання поділяється на сельбищну, виробничу, в т.ч. зовнішнього транспорту, і ландшафтно-рекреаційну.

До сельбищної території, зокрема входять земельні ділянки внутрішньосельбищноа вулично-дорожна і транспортна мережа.

Згідно інформації Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 04.10.2018 № 17-4309 та діючого генерального плану міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 18.06.2009 № 35/18, земельна ділянка площею 630 кв.м. по вул АДРЕСА_1 належить до дорожньо-вуличної мережі, яка відноситься до земель загального користування.

Крім того, вказана спірна земельна ділянка відповідно до вимог законодавства (частина 1 статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», стаття 18 Закону України «Про автомобільні дороги», пункт 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, ДБН В.2.3-5-2001 «Споруди транспорту. Вулиці та дороги населених пунктів», затверджених наказом Держбуду України від 11.04.2001 № 89») має обмеження у використанні.

Отже, будівництво індивідуальних житлових будинків, господарських будівель і споруд в межах вказаної території не передбачено, що також підтверджується інформацією виконкому міської ради від 20.09.2018 № 10934/0202201-06/14/18.

У зв`язку із цим, вказані пункти рішення міської ради суперечать законодавству, порушують цивільні права та інтереси, що згідно статей 16,21 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України та статі 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є підставою для визнання їх незаконними у судовому порядку. Оскільки на підставі вказаних пунктів рішення ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, то відповідно цей акт також підлягає визнанню недійсним та скасуванню.

Так як спірна земельна ділянка вибула на підставі договору купівлі-продажу № 40 від 24.01.2018 на користь ОСОБА_4 то з урахуванням роз`яснень, наведених в пункті 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», на підставі статті 388 Цивільного кодексу України підлягає витребування від нинішнього власника ОСОБА_4 у власність належного власника - територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради.

У якості підстави звернення прокурора в інтересах держави до суду з даним позовом вказано - порушення інтересів територіальної громади, яке відбулося внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування, який у справі виступає відповідачем, незаконного рішення, а тому прокурор звертається із зазначеним позовом до суду як самостійний позивач в інтересах держави, яка виражається в інтересах частини українського народу - членів територіальної громади, яка є власником спірної земельної ділянки, що відповідає правовій позиції Верховного суду України, наведеній у постанові від 17.02.2016 у справі № 6-2407цс15.

У відзиві представник відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 - адвокат Сорочан В.В. в задоволенні позовних вимог прокурора просив відмовити у зв`язку із їх безпідставністю.

Вказав, що предметом доказування в даній справі є належність земельної ділянки до земель загального користування міста (вуличної-дорожньої межі), надання яких у приватну власність згідно частини третьої статті 83 Земельного кодексу України заборонено. З цього приводу прокуратура цілком резонно вказує, що відповідно до статті 17 Закону України «Про основи містобудування» основою вирішення питань вилучення (викупу) передачі (надання) земель є містобудівна документація тобто затвердженні текстові і графічні матеріали, якими регулюються планування, забудова та інше використання території. Види, склад, порядок розробки та затвердження містобудівної документації визначається законодавством.

Зокрема, статтею 1 Закону України «Про планування та забудову території», чинного на час прийняття міською радою оспорюваного рішення, було визначено, що до містобудівної документації відноситься: проектна документація (затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні вирішення, а також кошториси об`єктів будівництва); генеральна схема планування території України; схема планування території; генеральний план населеного пункту; детальний план території; проект забудови території. Прокуратурою також не заперечується та обставин, що оспорювана земельна ділянка за своїм основним призначенням відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови (пункт «б» частини першої статті 19 Земельного кодексу України).

Отже, оспорювана земельна ділянка за своїм цільовим призначенням відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови і входить до території населеного пункту та за функціональним призначенням і характером використання належить до селбищної території міста Миколаєва. Ця обставин визнається усіма сторонами спору.

Прокуратура стверджує, що земельна ділянка є землею загального користування міста бо обліковується як внутрішньоселбищна вулично-дорожня мережа. Втім дана обставина повинна підтверджуватися виключно містобудівною документацією. Натомість, в якості доказу прокуратурою надано лише листи Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 04.10.2018 № 17-4309, 01.07.2016 № 17-1938 та лист виконкому Миколаївської міської ради від 20.09.2018 № 10934/020201-16/14/18, які в розумінні законів України «Про основи містобудування», «Про планування та забудову територій» не є містобудівною документацією. Тому, вказані документи (листи) не можуть бути належними та допустимими доказами приналежності земельної ділянки до території загального користування міста. Інших доказів у справі немає.

Крім того, відповідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо даного спору то існує рішення господарського суду Миколаївської області, яке набрало законної сили, постановлене за участю тих самих, що і по даній справі сторін.

Так, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.11.2016 було порушено провадження у справі № 915/1208/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Миколаївської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту 3 частини 4 рішення міської ради від 13.06.2008 № 24/37 та визнання недійним та скасування державного акту серії НОМЕР_3 144863 від 11.02.2009, виданого на ім`я ОСОБА_3 відповідно до вказаного рішення. До участі в справі в якості третіх осіб було залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Отже вимоги є ідентичними вимогам по даній справі.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.02.2017, залишеним без змін судами вищих інтенцій, в задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 відмовлено. Рішення господарського суду мотивовано тим, що технічна документація із землеустрою, яка була розроблена щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 , на час її розгляду на засіданні постійної комісії міської ради з питань архітектури, будівництва та регулювання земельних відносин та на сесії ради відповідача вимогам актів законодавства. Також господарський суд дійшов висновку, що проект землеустрою відносить спірну земельну ділянку до земель резервного фонду (код згідно УКФВЗ 1.21.1), що за цільовим використанням передбачена як земля для індивідуального житлового будівництва (код за УКФВЗ 1.8).

Окрім того з приводу перевірки обставин належності оспорюваної земельної ділянки до земель загального користування (дорожньо-вуличної мережі) судова колегія Одеського апеляційного господарського суду переглядаючи законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в мотивувальній частині своєї постанови від 13.04.2017 додатково вказала, що судова колегія відхиляє посилання на інформацію Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 01.07.2016 № 17-1938 відповідно до якої на теперішній час згідно з Генеральним планом м. Миколаєва оспорювана земельна ділянка відноситься до дорожньо-вуличної мережі, яка є територією загального користування, оскільки частиною другою статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

Таким чином, на час прийняття Миколаївською міською радою рішення від 13.06.2008 за № 24/37 спірна земельна ділянка відповідно до містобудівної документації (проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 ) відносилася до земель резервного фонду (код згідно УКФВЗ 1.21.1), а за цільовим призначенням - до земель житлового фонду (код УКФВЗ 1.8). На сьогодні, згідно Генерального плану міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 18.06.2009 № 35/18, функціональне призначення земельної ділянки змінено та вона відносить до вулично-дорожньої мережі міста. Однак зміна функціонального призначення вказаної земельної ділянки згідно частини другої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не має наслідком припинення права власності ні у її теперішнього власника ОСОБА_4 , ні у попереднього власника ОСОБА_3 , оскільки земельна ділянка була передана у власність до встановлення її нового функціонального призначення.

У зв`язку із наведеним, на думку представника відповідачів, підстави для задоволення основної позовної вимоги - визнання незаконними та скасування окремих положень рішення міської ради відсутні, а тому не підлягає задоволенню і інші вимоги, які є похідними від основної вимоги.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.02.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав наведених в позовній заяві та запереченнях на відзив.

Представник відповідача міської ради просила вирішити спір на розсуд суду та пояснила, що на час прийняття оспорюваного рішення передана на розгляд міської ради документація на спірну земельну ділянку відповідала чинному на той час законодавству.

Представник відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_3 - адвокат Сорочан В.В. в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав наведених в відзиві.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне.

Із матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення Миколаївської міської ради від 25.04.2007 №12/44 надано дозвіл на складення проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки орієнтованою площею 630 кв.м. за рахунок земель не наданих у власність або користування під будівництво та подальше обслуговування індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_2 .

З пояснювальної записки вбачається, що замовник - ОСОБА_3 отримав позитивний висновок Головного управління містобудування та архітектури від 26.09.2006 за № 17-4141 та проект відведення був погоджений відповідними службами.

Також з пояснювальної записки вбачається, що за кодом цільового використання земельної ділянки відповідно до УКЦВЗ 1.21.1 на час відведення спірна земельна ділянка відносилася до резервного фонду, а за кодом 1.8. - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва.

28.03.2008 спеціалізованою ліцензованою проектною установою «Теодоліт» (договір № 58 від 01.06.2007) завершено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для індивідуального житлового будівництва.

Рішенням Миколаївської міської ради 13.06.2008 № 24/37, а саме пунктом 3 розділу І затверджено проект землеустрою та вирішено надати ОСОБА_3 у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель загальною площею 630 кв.м. зарахувавши її за функціональним використанням до земель житлової забудови, не наданих у власність або користування, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 .

Пунктом 3.2 розділу І вказаного рішення надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 630 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

11.02.2009 на підставі вказаного рішення міської ради видано Державний акт про право власності на земельну ділянку. Кадастровий номер: НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_8 належить на праві власності земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 630 кв.м. Призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

24.01.2018 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_8 відчужив земельну ділянку ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із листа виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 20.09.2018 № 10934/020201-06/14/18 вбачається, що згідно містобудівної документації - Генерального плану міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 18.06.2009 № 35/18, спірна земельна ділянка відноситься до території дорожньо-вуличної мережі. Відповідно до архівних матеріалів Генерального плану розвиту міста Миколаєва, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 24.11.1986 № 403, функціональне призначення спірної земельної ділянки є невизначеним. Згідно Правил використання та забудови території міста Миколаєва, затверджених рішенням Миколаївської міської ради від 17.10.2003 № 15/41, територія відповідає зоні Ж-1, територія садибної житлової забудови.

Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 03.09.2018 № 771/415-18, наданого на запит Прокуратури Миколаївської області спірна земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 відноситься до категорії земель: землі та громадські забудови, цільове призначення якої: 02.01 - Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Із доданих до позовної заявим письмових доказів вбачається, що підставою звернення прокуратури до суду з даним позовом стало звернення фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Прокуратури Миколївської області віз заявою від 21.08.2018 про вчинення кримінального правопорушення за статтею 364 КК України.

Також, матеріалами справи підтверджується, що в листопаді 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_6 звертався до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївської міської ради про визнання недійним пункту 3 частини 4 рішення Миколаївської міського ради від 13.06.2008 № 24/37 та державного акту на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_8 з тих підстав, що спірна земельна ділянка передана ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, в порушення державних санітарних норм, знаходиться на дорожньо - вуличній мережі поруч з об`єктом промисловості. Також в своєму позові вказував, що земельна ділянка передана за рішенням Миколаївської міської ради третій особі, є суміжною із земельною ділянкою, яка знаходиться у нього в оренді, проте з ним не було погоджено її межі.

Однак, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.02.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2017, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правого регулювання.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно до статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом.

За положеннями частини 6 статті 123 наведеного Кодексу (у редакції чинній на момент прийняття спірного рішення) проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об`єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

З наявних у справі доказів, встановлено що проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для індивідуального житлового будівництва містять позитивні висновки-погодження усіх передбачених відділів та служб, в т.ч. і головного управління містобудування та архітектури міста.

Отже вказана технічна документація із землеустрою, станом на час її розгляду на засіданні постійної комісії міської ради з питань архітектури, будівництва та регулювання земельних відносин та на сесії ради відповідала вимогам актів законодавства.

Про що також вказувала в судовому засіданні представник міської ради, яка пояснила, що передана на розгляд міської ради документація щодо спірної земельної ділянки мала позитивні висновки відповідних служб та органів і не суперечила Генеральному плану розвиту міста Миколаєва, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 24.11.1986 № 403.

З матеріалів справи встановлено, що новий Генеральний план міста Миколаєва був затверджений рішенням Миколаївської міської ради від 18.06.2009 за № 35/18, тобто після прийняття оскаржуваного рішення від 13.06.2008.

Положеннями частини другої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» закріплено, що зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

Оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку про правомірність оскаржуваних положень рішення Миколаївської міської ради від 13.06.2008, так як на час його прийняття передана на розгляд міської ради документація на земельну ділянку по АДРЕСА_1 відповідала містобудівній документації, зокрема Генеральному плану розвиту міста Миколаєва, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 24.11.1986 № 403, та Правилам використання та забудови території міста Миколаєва, затверджених рішенням Миколаївської міської ради від 17.10.29013 № 15/41, відповідно до яких функціональне призначення спірної ділянки було невизначеним, але за своїм цільовим призначенням вона відносилася до категорії земель житлової та громадської забудови і входила до території населеного пункту, а за функціональним призначенням і характером використання належала до селбищної території міста Миколаєва.

Зміна функціонального призначення спірної земельної ділянки відбулася лише після затвердження 13.06.2009 міською радою Генерального плану міста Миколаєва, що відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Посилання представника позивача на лист Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 04.10.2018 № 17-4309, що земельна ділянка, яка була відведена в 2008 році по АДРЕСА_1 площею 630,0 кв.м належала до вулично-дорожньої мережі та накладалася на землі загального користування, у тому числі зелені зони загального користування, пішохідні доріжки, тротуари, узбіччя вулиці 9 Повздовжньої, суд до уваги не приймає, оскільки викладене у цьому листі спростовується матеріалами справи.

Також не заслуговує на увагу посилання представника позивача на те, що Правила використання та забудови території міста Миколаєва дійсні в тих розділах, які не суперечать діючому Генеральному плану та Плану зонування території м.Миколаєва, оскільки Генеральний план міста Миколаєва, про який вказує представник позивача, було затверджено після прийняття міською радою рішення від 13.06.2008 № 24/37.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги про визнання незаконними та скасування пунктів 3, 3.2 розділу І рішення міської ради від 13.06.2008 № 24/37, відповідно задоволенню не підлягають і інші позовні вимоги, які є похідними, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування окремих пунктів рішення міської ради, визнання незаконним державного акту на землю та витребування земельної ділянки.

Скасувати заходи забезпечення позову, встановленні ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.11.2018 по справі 3 489/6796/18, провадження № 2/489/2827/18.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: Прокуратура Миколаївської області, місцезнаходження: м.Миколаїв, вул. Спаська, 28.;

відповідачі: Миколаївська міська рада, , місцезнаходження: м.Миколаїв, вул. Адміральська, 20;

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено 26.07.2019.

Суддя І.В.Коваленко