Справа № 361/6001/18 Головуючий в суді І інстанції Селезньова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Гановської А.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить поділити спільне сумісне майно подружжя та виділити йому у володіння та користування житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 112, 5 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, а відповідачці виділити житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 116,3 кв. м., земельну ділянку загальною площею 0,12 га, та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , загальною площею 42,50 кв.м., а також просив припинити право спільної сумісної власності сторін на це майно.

В обґрунтування позову послався на те, що за період шлюбу з відповідачкою вони набули у власність зазначене майно. Після розірвання шлюбу у 2016 році сторони проживають окремо, він проживає у житловому будинку АДРЕСА_3 , а відповідачка та інші члени сім`ї у житловому будинку АДРЕСА_3 . Вказує, що це майно є неподільним, вартість будинків у с. Плоске він визначає у розмірі по 800 000, 00 грн. кожний, а вартість будинку у с. Сотниківка - 175 АДРЕСА_4 00 грн., тому, на його думку, це майно підлягає поділу саме у запропонований ним спосіб.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема ст. 71 Сімейного кодексу України, та не врахував, що відповідачка, не погодившись із зазначеною ним вартістю майна, мала довести належними доказами, що дійсна вартість майна є іншою, однак цього зроблено не було, тому, на його думку, суд першої інстанції не вирішив спір по суті та ухвалив необґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином не довів обставин, на які посилається в обґрунтування позовних вимог, зокрема не надав належних доказів щодо вартості майна, яке підлягає поділу, тому суд не вбачав підстав для поділу спільного сумісного майна подружжям саме у запропонований позивачем спосіб.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 30 липня 1977 року по 18 листопада 2016 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Плосківської сільської ради Броварського району Київської області № 08 від 04.04.2018 року земельну ділянку, яка належала ОСОБА_2 , площею 0,24 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, поділено на дві земельні ділянки по 0,12 га кожна: з кадастровим номером :01:018:0029, якій присвоєно адресу: АДРЕСА_1 , і з кадастровим номером :01:018:0030, якій присвоєно адресу: АДРЕСА_3 (а.с.11).

З матеріалів справи також вбачається, що житловий будинок, в якому проживає ОСОБА_1 , має поштову адресу: АДРЕСА_3 .

З виписок із погосподарських книг від 16 липня 2017 року та 04 червня 2018 року вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_3 загальною площею 115,1 кв. м., житловою площею 59,9 кв.м., придбано ОСОБА_1 у 1984р. та реконструйовано у 1992 році, а житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_3 , збудований протягом 1989-1991 років, розташований на земельній ділянці площею 0,12 га, з кадастровим номером :01:018:0030.

Право власності на обидва будинки зареєстровано за ОСОБА_1 .

З матеріалів справи також вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_3 має загальну площу у розмірі 112 кв.м., з житловою площею 67,3 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами: сарай "Б", сарай "В", вбиральня "Г", свердловина "І"; житловий будинок АДРЕСА_3 має загальну площу у розмірі 116,3 кв.м., з житловою площею 53,8 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами: погріб "Б", гараж "В", погріб "Г", котельня "Д", ворота з хвірткою "№1", огорожа "№2"., забудова - 1965 рік.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , крім того ОСОБА_2 належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:026:0041, площею 0,25 га за цією ж адресою, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 прописана та проживає в АДРЕСА_3 та разом з нею за даною адресою проживають ОСОБА_3 - колишній чоловік, ОСОБА_4 - син, ОСОБА_5 - невістка та ОСОБА_6 і ОСОБА_8 - онуки.

Відповідно до висновків про вартість майна від 09 жовтня та 11 жовтня 2019 року, складених експертом ТОВ «Інститут земельних реформ та раціонального землекористування», що діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності Фонду Держмайна України № 401/19 від 22 травня 2019 року, вартість житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_3 складає АДРЕСА_5 00 грн., вартість житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_6 грн., вартість домоволодіння по АДРЕСА_2 складає АДРЕСА_7 00 грн. (а.с.224-226).

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України - ч.1 у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; ч .2 - при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї ; ч.3 - за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають неповнолітні діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до п.п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч.3 ст.368 ЦК України відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується сторонами, що спірне майно набуте ними за час шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю.

При вирішенні питання про поділ майна, суд повинен брати до уваги дійсну вартість кожного об`єкту, його споживчу цінність та призначення, характеристики такого майна, зокрема його неподільність/або можливість поділу , інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Виходячи з приписів закону, що регулює дані питання, сторони у цивільній справі можуть домовитись щодо оцінки спірного майна, яке ділиться між ними, а у разі недосягнення між ними такої домовленості і згоди, дійсна вартість майна повинна визначатись експертизою чи у інший вставлений законом спосіб шляхом проведення оцінки фахівцем.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, обмежившись посиланням на ненадання позивачем належних доказів вартості спірного майна, яке підлягає поділу, та недосягнення сторонами згоди стосовно такої вартості та порядку поділу цього майна, місцевий суд належним чином не виконав вимоги ст. 2 ЦПК України в частині завдання цивільного судочинства та не вирішив спір по суті, при цьому основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Вказане узгоджується із висновками, які викладені у постанові Верховного Суду № 61-22089св18 від 18 грудня 2018 року.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що сторони не погоджуються на поділ спільного майна у рівних частинах і визнання за сторонами права власності на 1/2 частини спірного майна і залишення його у спільній частковій власності не тільки не вирішить спір, а призведе до ускладнення обставин та створення нових спорів щодо користування та розпорядження майном, яке залишилося у спільній, тепер вже частковій власності, та враховуючи те, що у матеріалах справи наявні докази щодо оцінки та вартості спірного майна на час розгляду справи, та те, що позивач просить виділити йому у власність майно, яке є меншим по вартості, ніж майно, яке просить виділити відповідачці без сплати відповідної грошової компенсації, то колегія суддів, виходячи з фактичного перебування та порядку користування нерухомим майном кожним з подружжя, що склався на час розгляду справи, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за ОСОБА_7 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , вартістю 687 681 грн. та земельну ділянку площею 0,12 га, та визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , вартістю 710 910 грн. та земельну ділянку площею 0,12 га та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , вартістю 61 401 грн. без сплати позивачу грошової компенсації в різниці вартості нерухомого майна, що виділяється, з урахуванням його відмови від такої компенсації.

Доводи представника відповідачки про те, що надані апелянтом висновки про вартість спірного майна не є належними і допустимими доказами, колегія суддів відхиляє, оскільки вони є письмовими доказами у розумінні вимог ЦПК, відповідають вимогам належності, допустимості і достатності, натомість сторона відповідача своїх доказів на спростування такої вартості майна не надала, тому у суду апеляційної інстанції немає підстав не брати ці докази до уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову про поділ спільного сумісного майна подружжя - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати:

- за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 112, 5 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,12 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:018:0030 за тією ж адресою.

- за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 116,3 кв. м. та земельну ділянку площею 0,12 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:018:0029 за тією ж адресою та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , загальною площею 42,50 кв.м.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9250 грн. 50 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: