ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/844/17 Номер провадження 22-ц/814/2455/19Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є.А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

З участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.,

представника відповідача Павлюченко О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до СТОВ "Селецька" про розірвання договорів оренди землі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 15 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Смілянського Є.А. у період часу з 15:37:18 год. 12 липня 2019 року до 08:05:02 год. 15 липня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до СТОВ «Селецька», у якому просили суд розірвати договори оренди землі.

Підстави позову вмотивовували тим, що 14 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Селецька» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3, 25 га відповідно до якого він надав у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що належить йому на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Селецької сільської ради Оржицького району Полтавської області.

Даний договір 31 травня 2012 року зареєстрований Відділом Держкомзему в Оржицькому районі за № 03110. Відповідно п. 8 зазначеного Договору, договір укладено на десять років. Орендна плата згідно п. 9 та 11 Договору за оренду сплачується в строк до 30 грудня поточного року в грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Проте станом на 31 грудня 2017 року орендна плата за 2016 рік не була виплачена. Відповідно п. 28 Договору правом орендодавця є вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно п. 38 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Згідно п. 39 Договору умовою розірвання договору в односторонньому порядку є невиплата орендної плати у строки обумовлені цим договором. Згідно п. 41 Договору за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору.

Також 11 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Селецька» укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,0 га відповідно до якого вона надала у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що належить їй на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Селецької сільської ради Оржицького району Полтавської області.

Вказаний договір 07 червня 2012 року зареєстрований Відділом Держкомзему в Оржицькому районі за № 03208. Відповідно п. 8 зазначеного Договору, договір укладено на десять років. Орендна плата згідно п. 9 та п. 11 Договору за оренду сплачується в строк до 30 грудня поточного року в грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Проте станом на 31.12.2017 року орендна плата за 2016 рік не була виплачена. Відповідно п. 28 Договору правом орендодавця є вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно п. 38 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Згідно п. 39 Договору умовою розірвання договору в односторонньому порядку є невиплата орендної плати у строки обумовлені цим договором. Згідно п. 41 Договору за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору.

Позивачі вказують, шо невиконання відповідачем свого обов`язку щодо виплати орендної плати порушують права та інтереси позивачів на отримання доходу, а тому договора оренди підлягають розірванню.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 15 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до СТОВ "Селецька" про розірвання договорів оренди землі відмовлено.

З даним рішенням не погодилися позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянти вважають, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Вказує на те, що суд невірно надав оцінку наданим ними доказам. Звертає увагу на те, що внаслідок невиплати орендної плати, відповідач допустив істотне порушення умов договору, яке є підставою для його розірвання

Вважає, що оскільки заборгованість зі сплати орендної плати становить тривалий строк та є неодноразовою, даний факт вказує на системність дій відповідача.

Також вказує на те, що суд належним чином не дослідив та залишив без належної правової оцінки акт від 13 грудня 2017 року про відвідування офісу СТОВ «Селецька», який підтверджує доводи позивачів, що вони намагалися отримати орендну плату.

У відзиві на апеляційну скаргу СТОВ «Селецька» прохають рішення місцевого суду залишити без змін, вказуючи, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Селецька» укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,25 га відповідно до якого він надав у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що належить йому на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Селецької сільської ради Оржицького району Полтавської області. Договір 31 травня 2012 року зареєстрований Відділом Держкомзему в Оржицькому районі за № 03110.

Відповідно п. 8 зазначеного Договору договір укладено на десять років. Умовами договору визначено, що орендна плата згідно п. 9 та п. 11 Договору за оренду сплачується в строк до 30 грудня поточного року в грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Встановлено, що станом на 31.12.2017 року орендна плата за 2016 рік не була виплачена.

Відповідно п. 28 Договору правом орендодавця є вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно п. 38 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Згідно п. 39 Договору умовою розірвання договору в односторонньому порядку є невиплата орендної плати у строки обумовлені цим договором. Згідно п. 41 Договору за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору.

Також 11 липня 2011 року між ОСОБА_2 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Селецька» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2, 0 га відповідно до якого вона надала у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що належить їй на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Селецької сільської ради Оржицького району Полтавської області.

Договір 07 червня 2012 року зареєстрований Відділом Держкомзему в Оржицькому районі за № 03208. Відповідно п. 8 зазначеного Договору договір укладено на десять років.

Умовами договору визначено, що орендна плата згідно п. 9 та п. 11 Договору за оренду сплачується в строк до 30 грудня поточного року в грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Станом на 31 грудня 2017 року орендна плата за 2016 рік не була виплачена. Відповідно п. 28 Договору правом орендодавця є вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно п. 38 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Згідно п. 39 Договору умовою розірвання договору в односторонньому порядку є невиплата орендної плати у строки обумовлені цим договором. Згідно п. 41 Договору за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виплатив орендну плату позивачам за 2016 рік у встановлений договором строк. Фактично орендна плата за 2016 рік виплачена позивачам в 2018 році.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

За положеннями частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року № 6-977цс16 (підтверджена постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року № 61-41932сво), 7 серпня 2019 року в справі № 543/62/17.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутня систематичність у невиплаті орендної плати, а невиплата орендної плати за 2016 рік виникла у зв`язку з наявністю спору щодо розміру цієї плати.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що ґрунтується на законі, та наявних в матеріалах справи доказах.

Так місцевий суд вірно застосував норми матеріального права, застосування яких відповідає сталій юридичній практиці.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказах. Жодні докази н мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Даючи оцінку правильності оцінки судом доказів у справі апеляційний суд враховує сукупність усіх обставин у справі, покази сторін та наявні в матеріалах справи письмові докази.

Так з укладених між сторонами умов договору вбачається, що відповідачем порушені умови договору щодо виплати орендної плати за 2016 рік, яка повинна була бути виплачена до 30 грудня 2016 року та її розмір згідно з умовами договору становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

З матеріалів справи також вбачається, що після 30 грудня 2016 року відповідач у справі вживав міри для здійснення дій щодо виплати орендної плати за 2016 рік, направляючи позивачам повідомлення щодо необхідності з`явитися за адресою місцезнаходження відповідача в АДРЕСА_1 , у робочі дні з 08 до 17 години, чи надати відповідні розрахункові реквізити для перерахування орендної плати на відповідний рахунок в банку.

Згідно з актами від 24 січня 2017 року, 13 лютого 2017 року, 21 грудня 2017 року, наданими відповідачем вбачається, що позивачі у справі відмовилися в отриманні орендної плати за 2016 рік в розмірі передбаченому договором 3%.

Заперечуючи неможливість отримання орендної плати в січні та в лютому 2017 року позивачі у справі як докази надали пояснення які вона надали 13 лютого 2017 року працівникам національної поліції ( а. с. 118-119 , т. 2).

Зі змісту вказаних пояснень вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не отримали орендну плату за 2016 рік в зв`язку з тим, що її розмір становив 3 % від грошової оцінки землі, а не більший, як вони хотіли.

З інших наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що після цього сторони обумовлювали між собою внесення змін до договору оренди землі щодо нового розміру орендної плати.

Встановивши зазначені обставини місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність систематичного порушення умов договору, а спір який виник між сторонами щодо розміру орендної плати за 2016 рік не свідчить про систематичність чи повторність порушення умов договору.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для здійснення переоцінки наявних в справі доказів.

Висновки місцевого суду про відсутність доказів на підтвердження факту систематичності чи повторності порушень умов договору з боку відповідача є вірними, здійсненими з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Посилання апелянтів на невірне застосування судом норм матеріального права та помилкове посилання на позицію Верховного Суду є необґрунтованим.

В кожній цивільній справі фактичні обставин різняться незважаючи навіть на спільність однієї сторони у справі.

Посилання апелянтів на висновки Верховного Суду у справі № 543/62/17 є помилковим. Так, в цій справі Верховний Суд висловив правову позицію щодо застосування норм матеріального права, яка судами взята до уваги. Однак доказова база у справах різниться, в зв`язку з чим наявні і різні результати вирішення справ.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 ОСОБА_2 та їхнього представника ОСОБА_3 в частині неврахування умов договорів та неврахування доказів наданих позивачами у справі, суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевим судом було враховано усі ці обставини та зроблені правильний висновок про виникнення між сторонами спору щодо розміру орендної плати за 2016 рік та неотримання позивачами цієї плати в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі, як це передбачено договором.

Доказами наявними в матеріалах справи доводиться факт можливості отримання позивачами орендної плати ще в січні 2017 року, яка хоч і здійснювалася з порушенням строків виплати орендної плати, однак ці порушення не були підставою для розірвання договору оренди землі.

В подальшому дії позивачів, які підтверджені власноручними поясненнями даними працівникам поліції 13 лютого 2017 року підтверджують факт відмови позивачів отримати орендну плату за 2016 рік в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі.

В даній справі місцевий суд дійшов правильних висновків щодо відсутності систематичності чи повторності порушень умов договору оренди землі .

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 15 липня 2019 року.

Підстави для зміни розподілу рішення суду в частині судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 15 липня 2019 року,залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 листопада 2019 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Л.І. Пилипчук О.В. Чумак