Справа № 150/226/19
Провадження № 22-ц/801/1311/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цимбалюк Л. П.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 рокуСправа № 150/226/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів: Денишенко Т.О., Голоти Л.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури Кравченка Є.Г. на ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області про повернення позовної заяви від 25 квітня 2019 року у справі за позовом керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури Кравченка Є.Г. в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради та комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» Вінницької обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 24-1013 від 17.11.2017 року,

в с т а н о в и в:

Керівник Могилів-Подільської місцевої прокуратури Кравченко Є.Г. звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» Вінницької обласної ради заборгованість в сумі 17 254,00 грн. та на користь прокуратури Вінницької області судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1921 грн.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2019 року зазначену позовну заяву повернуто позивачеві на підставі п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, керівник Могилів-Подільської місцевої прокуратури Кравченко Є.Г. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що прокуратура, звертаючись до суду з даним позовом, діяла в межах наданих повноважень та, відповідно, мала право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Пунктом 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України передбачено, що позовна заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 р.; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 р.).

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 р.).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У частині 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Таким чином, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

В позовній заяві керівник Могилів-Подільської місцевої прокуратури Кравченко Є.Г. зазначив, що Вінницькою обласною радою та комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» Вінницької обласної ради не вжито відповідних заходів щодо звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з підстав відсутності коштів на оплату судового збору за подання відповідної позовної заяви.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 червня 2001 року у справі «Kreuz v. Poland» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Особа, яка має намір подати позовну заяву, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі щодо сплати судового збору.

У § 74 рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Lelas v. Croatia», заява № 55555/08, суд звернув увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому відсутній інший приватний інтерес».

У справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб».

Виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом зобов`язані діяти в належний спосіб.

Отже, неможливість сплати судового збору не може слугувати підставою для не здійснення Вінницькою обласною радою та комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» Вінницької обласної ради своїх повноважень по стягненню заборгованості.

Разом з тим, відсутність коштів для сплати судового збору може бути підставою для відстрочення чи розстрочення його сплати в порядку передбаченому ст. 136 ЦПК України, та не може слугувати підставою для відмови державного органу у вчиненні дій направлених на захист інтересів держави.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури Кравченка Є.Г. залишити без задоволення.

Ухвалу Чернівецького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 19 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко