Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 554/14644/15-ц

провадження № 61-21510 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2016 року у складі судді Чуванової А. М. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Пікуля В. П., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 08 серпня 2012 року між нею, як фізичною-особою підприємцем (далі - ФОП), та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, який 15 грудня 2012 року розірвано на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогули, вчинені ОСОБА_2 , без поважних причин.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2013 року стягнуто з неї, як фізичної-особи підприємця, на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у розмірі 4 435 грн 44 коп.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з неї, як ФОП, на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 14 497 грн 03 коп. У задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу та відшкодування моральної шкоди відмовлено. ЇЇ зустрічний позов, як ФОП, до ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь, як ФОП, незаконно утримувані кошти у розмірі 8 180 грн 63 коп.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 20 травня 2014 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2014 року змінено у частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, зменшено суму стягнутих коштів з 14 497 грн 03 коп. до 13 774 грн 77 коп., у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди скасовано й частково задоволено позов у цій частині, стягнуто з неї, як ФОП, на користь ОСОБА_2 500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині вказане рішення районного суду залишено без змін.

Унаслідок протиправних дій відповідачки по заволодінню її майном, як фізичної-особи підприємця, а саме: незаконному привласненні грошових коштів у розмірі 8 180 грн 63 коп. та вилучення цих коштів з обороту від підприємницької діяльності, вона зазнала моральних страждань, погіршився стан її здоров`я, що призвело до змін у життєвих стосунках, неможливості продовжувати підприємницьку діяльність, що вимагає від неї значних зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 81 144 грн.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ФОП ОСОБА_1 , який мотивовано тим, що вона з 08 серпня 2012 року перебувала у трудових відносинах з останньою, трудовий договір було розірвано 15 грудня 2012 року. У порушення її трудових прав та положень трудового законодавства ФОП ОСОБА_1 при звільненні не виплатила їй заробітну плату, яка була стягнута з неї рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2013 року, а також рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2014 року, з урахуванням рішенням апеляційного суду Полтавської області від 20 травня 2014 року, було стягнуто середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2016 року стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на її користь середньомісячну заробітну плату за весь час затримки виконання рішення суду у розмірі 10 369 грн 59 коп.

Станом на 23 лютого 2016 року заборгованість ФОП ОСОБА_1 перед нею становить 10 828 грн 53 коп., проте остання ухиляється від виконання вищевказаних судових рішень, чим їй завдано моральної шкоди.

З урахуванням викладеного ОСОБА_2 просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29 квітня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щоОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з вини ОСОБА_2 їй завдано моральної шкоди, протиправності діяння останньої та наявність причинного зв`язку між шкодою і її протиправним діянням. Стягнення рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10січня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 незаконно утриманих коштів у розмірі 8 180 грн 63 коп. при виконанні нею роботи за трудовим договором не впливає на правовідносини у справі щодо відшкодування моральної шкоди.

Преюдиційним судовим рішенням на підставі статті 237-1 КЗпП України з ФОП ОСОБА_1 вже було стягнуто на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, а у цьому зустрічному позові ОСОБА_2 також посилається на положення статті 237-1 КЗпП України, проте фактично підставою для відшкодування моральної шкоди зазначає невиконання рішення суду про стягнення на її користь з ОСОБА_1 грошових коштів. ОСОБА_2 відповідними доказами не підтверджено завдання їй моральної шкоди ФОП ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 грудня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між моральною шкодою, завданою їй, та протиправністю діянь ОСОБА_2 , що виключає склад цивільного правопорушення.

У частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 судові рішення в апеляційному порядку не переглядалися.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення у частині вирішення її позову скасувати й направити справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

ОСОБА_2 судові рішення не оскаржила, тому у силу статті 400 ЦПК України судові рішення у частині вирішення зустрічного позову не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 554/14644/15-ц з Октябрського районного суду м. Полтави.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року зазначену справу призначено до розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що преюдиційним судовим рішенням встановлено незаконність утримання ОСОБА_2 коштів ОСОБА_1 , унаслідок чого такі обставини доказуванню не підлягають. Таким чином, вищевказаними протиправними діями ОСОБА_2 завдано моральної шкоди ОСОБА_1 .

Доводи особи, яка подала заперечення

У березні 2017 року ОСОБА_2 подала заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. ОСОБА_1 відповідними доказами не підтверджено факт завдання їй діями ОСОБА_2 моральної шкоди.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 серпня 2012 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, який 15 грудня 2012 року розірвано на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП Україниза прогули, вчинені ОСОБА_2 , без поважних причин.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2013 року стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у розмірі 4 435 грн 44 коп.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 14 497 грн 03 коп. У задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Зустрічний позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 незаконно утримувані кошти у розмірі 8 180 грн 63 коп.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 20 травня 2014 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2014 року змінено у частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, зменшено суму стягнутих коштів з 14 497 грн 03 коп. до 13 774 грн 77 коп., у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди скасовано й частково задоволено позов у цій частині, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2014 року залишено без змін.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2016 року стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 середньомісячну заробітну плату за весь час затримки виконання рішення суду у розмірі 10 369 грн 59 коп.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Ураховуючи викладене, суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, надавши правову оцінку доказам, дійшли вірного висновку про те, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року) на підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою, завданою ОСОБА_1 , і протиправним діянням ОСОБА_2 , не довела розмір шкоди.

Доводи касаційної скарги про те, що преюдиційним судовим рішенням встановлено незаконність утримання ОСОБА_2 коштів ОСОБА_1 , унаслідок чого такі обставини доказуванню не підлягають та підтверджують, що ОСОБА_2 завдано моральної шкоди ОСОБА_1 , на увагу не заслуговують, так як спростовані висновками судів про те, що сам по собі факт стягнення рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 незаконно утриманих коштів у розмірі 8 180 грн 63 коп. при виконанні нею роботи за трудовим договором не свідчить про завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки відсутні докази існування між такою шкодою та протиправними діяннями відповідачки причинно-наслідкового зв`язку.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 грудня 2016 року у частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк