Ухвала

13 травня 2019 року

м. Київ

справа № 308/5729/16-ц

провадження № 61-2734св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Джуга С. Д., Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

Позовна заява мотивована тим, що 20 вересня 2005 року між нею та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» укладений кредитний договір

№ CNL800/057/2005, згідно з яким вона отримала кредит на загальну суму

78 000,00 доларів США, для фінансування будівельних робіт та закупівлі будівельних матеріалів на будівництво будинку, строком до 2025 року. Одночасно із договором кредиту між сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до якого для забезпечення повного і своєчасного виконання взятих на себе зобов'язань вона надала банку в іпотеку земельну ділянку, площею 0,0599 га та будь-яке нерухоме майно, що буде побудоване на ній за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом усього часу виконувала взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів. Проте у 2015 році у сім'ї виникли фінансові проблеми, які були пов'язані із різким коливанням курсу, зменшення доходів, і тому вона звернулася до позичальника із заявою про реструктуризацію боргу, проте їй було відмовлено. Також зазначила, що 06 травня 2016 року отримала із регіонального відділення банку повідомлення про заміну кредитора та іпотекодержателя у межах кредитного договору № CNL800/057/2005. У цьому листі також вказано, що банк відступив право вимоги на користь ОСОБА_2 на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 06 травня 2016 року. Вважає, що укладений договір про відступлення права вимоги за кредитним договором

від 06 травня 2016 року є недійсним, оскільки ОСОБА_2 не мав індивідуальної ліцензії Національного банку України (далі - НБУ) на здійснення валютних операцій, що унеможливлювало прийняття від ОСОБА_3 платежів у валюті, направлених на погашення боргу за кредитом. Також вказує, що укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 . правочин за своєю природою є договором факторингу, а такі договори мають право укладати лише фінансові установи, які отримали ліцензію із наданням фінансових послуг. Зазначає, що договір про відступлення права вимоги не містить істотних умов щодо обслуговування боржником боргу за кредитним договором чим порушено Закон України «Про захист прав споживачів».

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просила визнати недійсним договір укладений 06 травня 2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» про відступлення права вимоги за кредитним договором від 20 вересня 2005 року

№ CNL800/057/2005 та договором іпотеки № PCL 800/347/2005.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано договір, укладений 06 травня

2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк» про відступлення права вимоги за кредитним договором від 20 вересня 2005 року № CNL 800/057/2005 та договором іпотеки № PCL 800/347/2005 року недійсним.

Рішення мотивоване тим, що цей договір за своєю природою є договором факторингу, проте ОСОБА_2 (фактор) не має відповідної ліцензії з правом надання фінансових послуг, що суперечить статті 1079 ЦК України та статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, цей договір укладений з порушенням Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», оскільки ОСОБА_2 не має ліцензії на право здійснення операцій з валютою. Також цей договір всупереч абзацу 6 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживача» не містить всіх істотних умов.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2017 року апеляційні скарги ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що спірний договір є договором відступлення права вимоги, а тому відсутні, передбачені статями 203, 215 ЦК України, підстави для визнання цього договору, недійсним.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У січні 2018 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оспорюваний правочин за своєю правовою природою є договором факторингу, оскільки придбання права вимоги на виконання зобов'язання у грошовій формі за плату, є нічим іншим як операцією факторингу, проте судом апеляційної інстанції не надано оцінки цим обставинам, а рішення мотивовано тим, що сторони при його укладенні керувались статями 512-519 ЦК України.

У червні 2018 року від ПАТ «ОТП Банк» надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , у якому заявник просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення залишити без змін, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У червні 2018 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , у якому заявник просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, судове рішення залишити без змін, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Позиція Верховного Суду

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик