Головуючий суду 1 інстанції - Певна О.С.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 433/289/18
Провадження № 22-ц/810/46/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

представник позивача - Гребенар О.В.

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 17 квітня 2018 року, ухваленого у складі судді Певної О.С. в залі судових засідань Троїцького районного суду Луганської області в смт. Троїцьк

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог позивач стверджував, що 15.10.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», укладено кредитний договір № 284_199, за яким банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 30000,00 грн. строком до 14.10.2016 року, а ОСОБА_1 взяла на себе зобов'язання повернути кредит, та сплатити проценти в розмірі 15% річних за користування кредитом .

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника, 15.10.2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» були укладені договори поруки № 1 з ОСОБА_2 та № 2 з ОСОБА_3 , відповідно до умов яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов'язалися перед позивачем відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов'язань у повному обсязі, що виникли з кредитного договору №284_199 від 15.10.2013.

Усупереч умовам зазначеного договору про надання кредиту ОСОБА_1 не здійснювала своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості за кредитом та процентами, у зв'язку з чим станом на 25.01.2018 року виникла заборгованість, що складає 27941,11 гривень, з яких 16656,72 грн. - борг за кредитом; 3831,49 грн. - відсотки за користування кредитом за період з 06.05.2015 по 24.01.2018; 5031,76 грн. - інфляційні втрати банку з березня 2015 року по грудень 2017 року за прострочення сплати кредиту; 1129,75 грн. - інфляційні витрати банку з березня 2015 року по грудень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом; 1049,06 грн. - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 05.03.2015 по 24.01.2018; 242,33 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 05.08.2014 р. по 24.01.2018 р.

Позивач, посилаючись на викладені обставини, просив задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 17 квітня 2018 року позовні ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 284_199 від 15.10.2013, яка складає 27941 (двадцять сім тисяч дев'ятсот сорок одна) грн. 11 коп.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 284_199 від 15.10.2013, яка складає 27941 (двадцять сім тисяч дев'ятсот сорок одна) грн. 11 коп.

Також, судом стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», суд виходив з їх обґрунтованості.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 , звернувся з апеляційною скаргою, з уточненнями, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 17 квітня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 284 199 від 15.10.2013 року та відмовити у задоволені зазначених позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано положення ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції помилково ототожнює строк позовної давності та строк пред'явлення вимоги до поручителя, оскільки строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки.

Таким чином, доводи позивача про встановлення строку чинності поруки у розділі 10 договору поруки не відповідають вимогам ст.ст. 251, 252, 267, ч. 4 ст. 559 ЦК України.

ОСОБА_4 представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити, рішення скасувати в оскарженій частині та прийняти в цій частині нове про відмову в задоволені позовних вимог.

Гребенар О.В. представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» в судовому засіданні апеляційної інстанції, заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції».

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 17 квітня 2018 року не оскаржується в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Враховуючи зазначене, апеляційним судом перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Судом встановлено, що 15.10.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», укладено кредитний договір № 284_199, за яким банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 30000,00 грн. строком до 14.10.2016 року, а ОСОБА_1 взяла на себе зобов'язання повернути кредит, а також сплатити проценти в розмірі 15% річних за користування кредитом.

В той же день, 15.10.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені договори поруки № 1 та № 2, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взяли на себе зобов'язання відповісти солідарно за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором №284_199 від 15.10.2013 р.

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звертався до відповідачів з вимогами щодо повернення у достроковому порядку всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими процентами за користування кредитом та інших платежів в сумі 19150,22 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачі належно не виконували свої зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 25.01.2018 року заборгованість складає 27941,11 гривень, з яких 16656,72 грн. - борг за кредитом; 3831,49 грн. - відсотки за користування кредитом за період з 06.05.2015 по 24.01.2018; 5031,76 грн. - інфляційні втрати банку з березня 2015 року по грудень 2017 року за прострочення сплати кредиту; 1129,75 грн. - інфляційні витрати банку з березня 2015 року по грудень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом; 1049,06 грн. - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 05.03.2015 по 24.01.2018; 242,33 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 05.08.2014 по 24.01.2018 р.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, колегія суддів приходить до висновку про наявність між сторонами кредитних відносин, що підтверджено матеріалами справи.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов'язання.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договором поруки, укладеним між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 , не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Судом встановлено, що 19.04.2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» надіслав ОСОБА_3 вимогу, в якій повідомив про наявність заборгованості та про необхідність дострокового виконання всіх боргових зобов'язань за кредитним договором протягом 30 календарного дня, починаючи з моменту одержання цієї вимоги, та погашення кредитної заборгованості у повному обсязі (а. с.44). Докази вручення вимоги боржнику в матеріалах справи відсутні, втім це не має правового значення для оцінки поведінки позивача у справі з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3.9 кредитного договору, сторони встановили правила щодо настання термінів дострокового повернення кредиту і сплати за кредит, а також щодо того, з якого моменту вони вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит є обов'язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку.

За наведених обставин є наявними підстави для застосування абзацу 3.9.2 кредитного договору.

Відповідно, починаючи з 31 календарного дня, у банка виникло право пред'явлення відповідної вимоги - як до позичальника, так і до поручителя - про дострокове повернення кредитних коштів шляхом звернення з відповідною позовною заявою до суду.

Сторони визначили наведені правила у договорі, встановили обов'язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися. Сторони врегулювали свої відносини за правилами частини третьої статті 6 ЦК України на власний розсуд.

За змістом частини третьої статті 509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що відповідним чином має впливати на порядок та спосіб виконання сторонами власних зобов'язань.

За правилом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно, кожна сторона у договірному зобов'язанні має діяти розсудливо та добросовісно, розуміючи значення своїх дій та приймаючи на себе усі юридичні наслідки таких дій.

Враховуючи, що таке рішення про дострокове повернення кредитних коштів приймалося саме банком, незалежно від того, чи отримали позичальник та поручитель такі повідомлення, згадані зміни настали та є обов'язковими для позивача, це зумовлювало обов'язок банка пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, визначеної в договорі.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16.

Відтак, у зв'язку з тим, що позивач направив 19.04.2016 року на адресу ОСОБА_3 вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості відповідно до умов кредитного договору, останній на 31 календарний день вважається таким, що є повідомлений, й починаючи з цієї дати у банка виникло право протягом шести місяців звернутися до суду з відповідним позовом до поручителя.

Із позовом про стягнення заборгованості до боржника та поручителів банк звернувся 20.02.2018 року, тобто з пропуском встановленого строку.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

За таких обставин, у зв'язку з пропуском шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відтак, апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором № 284_199 від 15.10.2013, яка складає 27941 грн. 11 коп. та стягнення судового збору слід скасувати відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 284_199 від 15.10.2013, в сумі 27941 грн. 11 коп. відмовити за необґрунтованістю.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 понесені судові витрати на оплату судового збору в сумі 352,40 грн. за подачу заяви про перегляд заочного рішення та судового збору в сумі 1 057,20 грн. за подачу апеляційної скарги на заочне рішення.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, то судові витрати відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача в сумі 2995 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 17 квітня 2018 року в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором № 284_199 від 15.10.2013, яка складає 27941 (двадцять сім тисяч дев'ятсот сорок одна) грн. 11 коп. та стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 284_199 від 15.10.2013, в сумі 27941 (двадцять сім тисяч дев'ятсот сорок одна) грн. 11 коп. відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі - 2995 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 3 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: