Постанова

Іменем України

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 761/19141/16-ц

провадження № 61-26651св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - державна наукова установа «Енциклопедичне видавництво»,

представник відповідача - Кірсанова Катерина Олександрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Борисової О. В., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» (далі - ДНУ «Енциклопедичне видавництво») про визнання незаконною затримку виконання рішення суду, визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що він з січня 2013 року працював у ДНУ «Енциклопедичне видавництво» на посаді вахтера, а згідно з наказом від 30 вересня 2013 року №1-к його з 01 жовтня 2013 року було переведено на посаду завідуючого господарством.

Наказом ДНУ «Енциклопедичне видавництво» від 21 січня 2015 року № 30 його було звільнено з посади завідуючого господарством з 22 січня 2015 року на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, що перешкоджає продовженню роботи.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року його було поновлено на посаді завідуючого господарством ДНУ «Енциклопедичне видавництво» та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 22 124,58 грн та 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вказане рішення було допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі, однак добровільно рішення суду ДНУ «Енциклопедичне видавництво» виконано не було.

Лише на підставі наказу від 09 лютого 2016 року № 1-к його було поновлено на посаді завідувача господарством ДНУ «Енциклопедичне видавництво» з 22 січня 2015 року. З цим наказом він був ознайомлений 22 березня 2016 року. Вказував, що наказ про поновлення мав формальний характер, оскільки до виконання трудових обов`язків його допущено не було. Крім того, наказом ДНУ «Енциклопедичне видавництво» від 06 квітня 2016 року № 6-к його було звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін. Разом з тим, наміру звільнятись з роботи він не мав, заяву про звільнення, на яку посилається керівництво ДНУ «Енциклопедичне видавництво», він не писав.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконною затримку виконання адміністрацією ДНУ «Енциклопедичне видавництво» рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 грудня 2015 року до 09 лютого 2016 року; визнати його звільнення з роботи згідно з наказом від 06 квітня 2016 року № 6-к на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України незаконним та поновити його на посаді завідувача господарством ДНУ «Енциклопедичне видавництво»; стягнути з ДНУ «Енциклопедичне видавництво» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2016 року по день фактичного поновлення на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року у складі судді Піхур О. В. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконною затримку виконання ДНУ «Енциклопедичне видавництво» рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року у справі № 761/5462/15-ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача господарства ДНУ «Енциклопедичне видавництво».

Стягнуто з ДНУ «Енциклопедичне видавництво» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 3 216,51 грн.

Стягнуто з ДНУ «Енциклопедичне видавництво» у дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстав для визнання звільнення позивача незаконним, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2016 року немає, оскільки ОСОБА_1 було звільнено на підставі його заяви від 29 березня 2016 року про звільнення з роботи, що відповідає вимогам пункту 1 статті 36 КЗпП України. Разом з тим, встановивши, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року про поновлення ОСОБА_1 було виконано ДНУ «Енциклопедичне видавництво» лише у лютому 2016 року, суд визнав незаконною затримку виконання цього рішення та на підставі статті 236 КЗпП України стягнув з відповідача середній заробіток за час цієї затримки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалено у цій частині нове рішення.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача господарством ДНУ «Енциклопедичне видавництво» згідно з наказом від 06 квітня 2016 року № 6-к.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача господарством ДНУ «Енциклопедичне видавництво» з 08 квітня 2016 року.

Стягнуто з ДНУ «Енциклопедичне видавництво» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 37 038,60 грн без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Стягнуто з ДНУ «Енциклопедичне видавництво» на користь ОСОБА_1 вартість проведеної судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 3 095,00 грн.

Стягнуто з ДНУ «Енциклопедичне видавництво» в дохід держави судовий збір у розмірі 2 315,04 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача господарством ДНУ «Енциклопедичне видавництво» і стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 2 095,00 грн без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів допущено до негайного виконання.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідно до наказу від 06 квітня 2016 року № 6-к підставою для звільнення позивача є його заява від 29 березня 2016 року, однак, позивач заперечує написання цієї заяви, а відповідач оригінал цієї заяви не надав, пославшись на її втрату за невстановлених обставин. Крім того, згідно з висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 08 вересня 2017 року підпис від імені ОСОБА_1 у графі «з наказом ознайомлений» у наказі ДНУ «Енциклопедичне видавництво» від 06 квітня 2016 року № 6-к виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .

Вказане свідчить про відсутність волевиявлення позивача на звільнення з роботи за угодою сторін, отже, його було звільнено з роботи з порушенням вимог трудового законодавства, що є підставою для поновлення ОСОБА_1 на роботі та відповідно до статті 235 КЗпП України - для виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ДНУ «Енциклопедичне видавництво», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року № 678/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не враховано, що наказом ДНУ «Енциклопедичне видавництво»від 23 березня 2016 року № 19 було прийнято рішення про скорочення штату працівників. 28 березня 2016 року ОСОБА_1 було вручено письмове попередження про наступне вивільнення з 31 травня 2016 року у зв`язку зі скороченням штату працівників. Таким чином позивача було повідомлено про наступне звільнення з роботи з 31 травня 2016 року. Однак, 06 квітня 2016 року ОСОБА_1 на адресу ДНУ «Енциклопедичне видавництво» засобами поштового зв`язку було направлено заяву про звільнення за угодою сторін з посади завідувача господарством з 08 квітня 2016 року. Цього ж дня на підставі заяви ОСОБА_1 було винесено наказ про його звільнення за угодою сторін. При цьому, встановивши факт, що підпис у графі «з наказом ознайомлений» у наказі ДНУ «Енциклопедичне видавництво» від 06 квітня 2016 року № 6-к виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, апеляційний суд не врахував наявності підстав для звільнення позивача з роботи за скороченням чисельності штату працівників.

Заперечення на касаційну скаргу позивачем не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з січня 2013 року працював у ДНУ «Енциклопедичне видавництво» на посаді вахтера, а згідно з наказом від 30 вересня 2013 року №1-к його з 01 жовтня 2013 року було переведено на посаду завідуючого господарством.

Наказом ДНУ «Енциклопедичне видавництво» від 21 січня 2015 року № 30 ОСОБА_1 було звільнено з посади завідуючого господарством з 22 січня 2015 року на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, що перешкоджає продовженню роботи.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді завідуючого господарством ДНУ «Енциклопедичне видавництво» та стягнуто з ДНУ «Енциклопедичне видавництво» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 22 124,58 грн та 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Рішення суду було допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі.

Наказом від 09 лютого 2016 року № 1-к ОСОБА_1 було поновлено на посаді завідувача господарством ДНУ «Енциклопедичне видавництво» з 22 січня 2015 року. З наказом ОСОБА_1 було ознайомлено 22 березня 2016 року.

Наказом ДНУ «Енциклопедичне видавництво» від 06 квітня 2016 року № 6-к ОСОБА_1 було звільнено на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін. Як підстава для прийняття цього наказу зазначена заява ОСОБА_1 від 29 березня 2016 року.

Згідно з висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 08 вересня 2017 року підпис від імені ОСОБА_1 у графі «з наказом ознайомлений» у наказі ДНУ «Енциклопедичне видавництво» від 06 квітня 2016 року № 6-к виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ДНУ «Енциклопедичне видавництво» підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами і доповненнями) судам роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Таким чином, у справах, в яких оспорюється звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу .

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент подання заяви про звільнення за угодою сторін та видачі відповідного наказу про звільнення (06 квітня 2016 року) у ОСОБА_1 не було волевиявлення на звільнення за угодою сторін.

Твердження заявника, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд не врахував наявності підстав для звільнення позивача з роботи за скороченням чисельності штату працівників, на правильність висновків суду не впливають, оскільки у пункті 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами і доповненнями) судам роз`яснено, що суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій не впливають та фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян