Постанова

Іменем України

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 200/21938/16-ц

провадження № 61-26600св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Литвиненка І. Ю., від 19 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О.,

Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М., від 07 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі -

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») про визнання факту, зобов`язання вчинити дії у вигляді повернення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він у грудні 2015 року отримав від публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (далі - ПАТ «Дніпрогаз») попередження по квартирі АДРЕСА_1, власником якої він є.

Вказане попередження було адресовано колишній власниці квартири ОСОБА_2 та стосувалось відключення газопостачання у випадку несплати боргу у сумі 3 202, 20 грн за спожитий газ. На це попередження оплату не здійснив, так як заборгованості не мав.

18 січня 2016 року, у зв`язку з витоком газу, було відключено газопостачання у його квартирі та ще дев`яти квартирах.

20 січня 2016 року він сплатив 3 202, 20 грн на користь відповідача. Однак, не дивлячись на це, газопостачання йому відновлено не було. Рахунок, на який він сплатив зазначені кошти, належить колишній власниці квартири АДРЕСА_1

ОСОБА_2 .

Згідно з вимогами пункту 32 Правил надання населенню послуг по газопостачанню, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України

№ 2246 від 09 грудня 1999 року, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», яке створено у 2015 році для розрахунків з населенням за спожитий газ, повинно було повернути йому сплачені кошти, так як вони сплачені на чужий рахунок - ОСОБА_2 . Однак з власної ініціативи відповідач йому кошти не повернув.

Не дочекавшись повернення коштів, 07 квітня 2016 року він звернувся до відповідача зі скаргою, вимагаючи повернути йому сплачені кошти та надав до скарги копії документів, з яких вбачалось, що саме він, а не

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Листом від 13 травня 2016 року відповідач відмовив у поверненні його коштів.

23 травня 2016 року він повторно звернувся до відповідача зі скаргою про повернення сплачених коштів, долучивши довідку банку про те, що саме він 20 січня 2016 року сплатив відповідачеві на рахунок ОСОБА_2 кошти у сумі 3 202, 20 грн.

Листом від 25 червня 2016 року відповідач повторно відмовив у поверненні йому коштів.

13 липня 2016 року Правила надання населенню послуг по газопостачанню, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2246

від 09 грудня 1999 року було скасовано та введено нові Правила. Однак через те, що на момент його звернень до відповідача вони діяли, відповідач повинен був виконати їх вимоги та повернути сплачені кошти, сума яких майже у три рази перевищує розмір його пенсії.

Діями відповідача, який відмовився повертати йому його гроші, вимушено перераховані на чужий рахунок, йому завдано моральної шкоди. Такі дії відповідача вважає протизаконними, цинічними та нахабними.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням поданих 10 березня

2017 року уточнень, просив суд визнати незаконними дії відповідача щодо не розгляду належним чином його скарг від 07 квітня та 23 травня

2016 року; зобов`язати відповідача розглянути вказані скарги з урахуванням пункту 32 Правил надання населенню послуг по газопостачанню, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року та повернути йому 3 202, 20 грн, які він перерахував на чужий рахунок; стягнути з відповідача на його користь, на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн та додатково по 50 грн за кожен день, починаючи з 10 березня 2017 року і до дня остаточного розгляду відповідачем скарги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» повернути позивачу сплачені ним 20 січня 2016 року на особовий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 3 202, 20 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було сплачено кошти не на свій рахунок, а тому відповідач відповідно до пункту 32 Правил надання населенню послуг по газопостачанню, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року повинен був їх повернути у триденний строк з моменту надходження.

Суд погодився із запропонованим позивачем способом захисту його порушеного права, як таким, що передбачений пунктом 5 частини другої статті 16 ЦК України - примусове виконання обов`язку в натурі.

Відмовляючи в задоволенні інших позовних вимог, суд зазначив, що спір про неналежний розгляд скарг ОСОБА_1 від 07 квітня та 23 травня

2016 року вже вирішений по суті.

Підстав вважати, що діями відповідача позивачеві заподіяно моральну шкоду судом не встановлено, оскільки ОСОБА_1 самостійно перерахував спірні кошти.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а апеляційну скаргу

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» задоволено.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2017 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 скасовано.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про повернення грошових коштів у сумі 3 202, 20 грн відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Компенсовано ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» сплачений судовий збір за апеляційний розгляд у сумі 704 грн за рахунок держави.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, колегія суддів виходила з того, що невиконання позивачем вимог законодавства щодо персоніфікованих даних по об`єкту споживача, не дає підстав вважати, що особисто сплачені позивачем кошти за особовим рахунком, відкритим за адресою квартири, яка належить йому на праві власності, сплачені на інший рахунок.

Із часу отримання квартири у власність до 18 січня 2016 року ОСОБА_1 отримував послуги з газопостачання, заяв про відмову від отримання послуг від позивача на адресу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не надходило.

Апеляційним судом враховано, що об`єктом газифікації є конкретна квартира та кошти за послуги із газопостачання сплачуються саме за певною адресою, а не на рахунок окремої фізичної особи.

Позивачем не оспорюється, як наявність заборгованості, так і її розмір. Після внесення ОСОБА_1 оплати, заборгованість була списана.

Також колегія суддів не погодилася з висновком суду першої інстанції щодо вірно обраного способу захисту цивільних прав, а саме зобов`язання повернути кошти (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, рішення місцевого суду змінити, задовольнити його позов у повному обсязі. Винести окрему ухвалу відносно колегії суддів суду апеляційної інстанції для їх притягнення до відповідальності за допущені порушення законодавства.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня

2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано матеріали цивільної справи № 200/21938/16-ц з місцевого суду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

03 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 200/21938/16-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційним судом не засновано до спірних правовідносин положення пункту 32 Правил надання населенню послуг газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, які підлягали обов`язковому застосуванню.

Стверджує, що грошові кошти в розмірі 3 202, 20 грн були сплачені ним вимушено після одержання попередження про наступне припинення газопостачання.

Хибним вважав твердження колегії суддів щодо не оспорювання ним заборгованості з послуг газопостачання за квартирою № 26 , оскільки в уточненій позовній заяві від 10 березня 2017 року, апеляційній скарзі, поясненнях від 14 квітня 2017 року та 04 вересня 2017 року стверджував про відсутність заборгованості за належним йому особовим рахунком.

Помилковим вважав висновок апеляційного суду щодо невірно обраного ним способу захисту свого порушеного права, оскільки стаття 16 ЦК України окрім визначеного переліку передбачає можливість застосування судом й інших способів захисту цивільних прав та інтересів.

Крім того, на думку скаржника, рішення суду апеляційної інстанції є несправедливим, судом не надано оцінку всім доводам його апеляційної скарги.

Стверджує, що суди першої та апеляційної інстанції не розглянули справу повно, справедливо та всесторонньо, а їх рішення суперечать

пункту 32 Правил надання населенню послуг газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 224 від 09 грудня 1999 року, статтям, 1-3, 8, 160,213, 303 ЦПК України 2004 року, статті 129 Конституції України та статтям 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на касаційну скаргу в якому відповідач, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу відхилити, а рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 14 липня

1995 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 знята з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 у зв`язку із відчуженням квартири.

ПАТ «Дніпрогаз» складено попередження про припинення газопостачання по квартирі АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я споживача

ОСОБА_2 ), у зв`язку із тим, що станом на 10 грудня 2012 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 наявний борг за послуги із газопостачання в сумі 3 202, 20 грн.

20 січня 2016 року ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою:

АДРЕСА_1 сплачено кошти у сумі 3 202, 20 грн.

07 квітня та 23 травня 2016 року ОСОБА_1 звертався до

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» зі скаргами, у яких просив повернути йому грошові кошти у сумі 3 202, 20 грн, з тих підстав, що після їх оплати газ до його квартири не підключено, а товариство повинно повернути йому ці кошти, як сплачені ним на чужий рахунок - ОСОБА_2 .

У відповідь на вказані скарги ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» листами

від 13 травня та 25 червня 2016 року відмовило в поверненні коштів у сумі 3 202, 20 грн.

Рішеннями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року, які залишено в силі ухвалами Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2016 року та від 15 листопада 2016 року, відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» належним чином розглянути його скарги від 07 квітня 2016 року та від 23 травня 2016 року, які не розглянуті об`єктивно, всебічно та своєчасно, по яких не відновлені його права, та про відшкодування з цих підстав заподіяної йому моральної шкоди.

Листом начальника управління Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 09 березня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено, що кошти у сумі 3 202, 20 грн сплачені ним за особовим рахунком № НОМЕР_1 , який значиться за квартирою АДРЕСА_1 ; ПАТ «Дніпропетровськгаз збут» вважає таким, що сплачені за належним рахунком, у зв`язку з чим підстави для їх повернення відсутні.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2 Правил надання населенню послуг газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, чинних на час виникнення спірних правовідносин

(далі - Правила), визначено, що об`єкт споживача - це територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування.

Відповідно до пункту 4 Правил послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним і газорозподільним підприємствами відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку . Договір підписується газопостачальним і газорозподільним підприємствами і споживачем протягом 14 календарних днів з дня отримання відповідної заяви від споживача. Для укладення договору або внесення змін до нього споживач повинен пред`явити: документ, що посвідчує особу споживача (для громадян України - паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для осіб, недавно прийнятих до громадянства України); для іноземців та осіб без громадянства - національний паспорт або документ, що його замінює); документ, що підтверджує право власності на квартиру, приватний будинок або користування ними. У разі зміни власника об`єкта споживача укладається новий договір.

Відповідно до пункту 29 Правил споживач зобов`язаний укласти договір в письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що особовий рахунок відкривається за об`єктом газифікації, в даному випадку квартирою. ОСОБА_1 будучи власником квартири АДРЕСА_1 з 1995 року із заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору розподілу природного газу по особовому рахунку квартири АДРЕСА_1 до відповідача не звертався.

Сплачені 20 січня 2016 року ОСОБА_1 кошти в сумі 3 202, 20 грн були зараховані, як плата за газ по квартирі власником якої він є із 1995 року.

Доказів того, що по квартирі АДРЕСА_1 два різні особові рахунки для оплати послуг із газопостачання окремо для ОСОБА_1 , а окремо для ОСОБА_2 судам не надані.

Проживання та/або реєстрація власника квартири за іншою адресою, не є підставою для звільнення його від обов`язку утримувати майно, яке йому належить.

Судами попередніх інстанцій зроблені обґрунтовані висновки про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди в межах заявлених позовних вимог та визнання незаконними дій відповідача пов`язаних із розглядом скарг ОСОБА_1 від 07 квітня 2016 року та

23 травня 2016 року.

Оскаржені рішення суду першої інстанції, в залишеній без змін при апеляційному перегляді частині, та рішення суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, із повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для її вирішення, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Доводи касаційної скарги були предметом розгляду апеляційного суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів та необхідності переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2017 року, у не скасованій під час апеляційного перегляду частині, та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня

2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта