ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/17/19 Справа № 214/6656/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1,

на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ "Дельта Банк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову зазначено, що 14 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, згідно умов якого останньому було надано кредит у розмірі 193 510 грн., зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 14% річних, строком до 13 січня 2015 року, а позичальник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором 14 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачами були укладені наступні договори: з ОСОБА_2 - Договір поруки №0П1, зі ОСОБА_3 - Договір поруки №0П2. Однак ОСОБА_1 своїх обов'язків по своєчасному погашенню кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконував, у результаті чого станом на 31 липня 2015 року утворилась вказана вище сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідачів /а.с.1-4/.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 серпня 2017 року частково задолено заявлені позовні вимоги. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 14 січня 2008 року заборгованість у розмірі 224 703, 14 грн., яка складається з наступного: 115 905, 44 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 108 797, 70 грн. - заборгованість за відсотками. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с166-168/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банка посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не було застосовано позовну давність до заявлених банком вимог та не досліджено розрахунок заборгованості у відповідності до умов кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи надано не було.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті "Голос України" № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Дніпровського апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи передано до Дніпровського апеляційного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддів, які входять до складу колегії.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 (далі - Кредитний договір), згідно якого останньому було надано кредит у розмірі 193 510 грн., зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 14% річних, строком до 13 січня 2015 року, а відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти на умовах, визначених у Кредитному договорі /а.с.5-13/.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором 14 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачами були укладені наступні договори: з ОСОБА_2 - Договір поруки №0П1, зі ОСОБА_3 - Договір поруки №0П2 /а.с.26-29/.

ПАТ "Дельта Банк" є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року /а.с.36-38/.

З розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що станом на 31 липня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 224 703, 14 грн., яка складається з наступного: 115 905, 44 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 108 797, 70 грн. - заборгованість за відсотками /а.с.35/.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції було проведено по справі судову почеркознавчу експертизу та згідно висновку судового експерта №5746-16 від 23 березня 2017 року два підписи в Договорі поруки від 14 січня 2008 року в графі «Поручитель» були виконані не відповідачем ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису /а.с.124-131/.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог районний суд виходив з доведенності та обгрунтованості позовних вимог щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та безпідставності вимог до ОСОБА_2, враховуючи судову почеркознавчу експертизу. Стягуючи виниклу заборгованість за кредитом в солідарному порядку з відповідачів на користь банку, суд погодився з даним розрахунком кредитора та визначеним ним періодом її нарахування.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

За умовами кредитного договору сторони погодили, що терміни та розміри повернення наданого кредиту встановлено графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (п.1.2.2. договору). В даному графіку зазначено, що позичальник зобов'язується повернути банку кредит у таких розмірах, щоб станом на вказану дату сума заборгованості за кредитом не перевищувала наступний розмір, який зазначений у ньому. Тобто, сторонами було узгоджено повернення кредиту частинами до визначеної графіком дати, а саме, як вбачається з графіку, позичальник повинен був щомісяця вносити певну суму коштів в рахунок погашення заборгованості, щоб станом на визначену дату залишок заборгованості складав визначену графіком суму.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, суд установив, що позичальник належним чином виконував умови кредитного договору, починаючи з листопада 2011 року припинив оплату чергових платежів, кінцевий строк повернення кредиту сторонами визначено 13 січня 2015 року, і що кредитор звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом у серпні 2015 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 31 липня 2015 року.

Оскільки умовами кредитного договору (п.1.2.2. договору) установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що у справі, яка переглядається, графіком передбачено, що погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до визначеної графіком дати, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з клопотанням про застосування строків позовної давності, яке було зазначено в даних запереченнях на позов. Також про застосування позовної давності відповідач просить в своїй апеляційній скарзі. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, банк звернувся з позовом 21 серпня 2015 року, тобто враховуючи вищевикладені норми закону та умови кредитного договору, зокрема, графік погашення кредиту, сума заборгованості, яка підлягає стягненню складає 157 598, 53 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 66 807, 05 грн., заборгованість за відсотками - 90 791, 48 грн.

Разом з цим, вирішуючи питання щодо стягнення зазначеної суми заборгованості зі ОСОБА_3, як з поручителя колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений: строком повного погашення кредиту є 13 січня 2015 року, тоді як з позовом про стягнення заборгованості, в тому числі й з поручителя, банк звернувся 21 серпня 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку визначеного ст.559 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що сума заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню лише з боржника ОСОБА_1, та не підлягає стягненню з поручителів.

Таким чином, враховуючи наведені норми закону, умови договору, невиконання відповідачем зобов'язань щодо внесення чергових платежів, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 157 598, 53 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 66 807, 05 грн., заборгованість за відсотками - 90 791, 48 грн. В іншій частині позовні вимоги банку задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині солідарного cтягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення позовних вимог банку.

Відповідно до вимог ст..141 ЦПК України рішення суду в частині визначеної судом суми судового збору підлягає зміні, з визначенням суми судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 1 575, 98 грн.

Також вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до зазначеної норми, колегія суддів приходить до висновку, що з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 363, 97 грн.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 серпня 2017 року в частині солідарного cтягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 14 січня 2008 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 14 січня 2008 року станом на 31 липня 2015 року у розмірі 157 598, 53 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 66 807, 05 грн., заборгованість за відсотками - 90 791, 48 грн.

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 серпня 2017 року в частині визначеної судом суми судового збору - змінити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 575, 98 грн.

В іншій частині рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 серпня 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 363, 97 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров