ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3234/19 Номер провадження 22-ц/814/2068/19Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

секретар Григоришина М.В.

імена (найменування) сторін:

позивач: скаргу ОСОБА_1

відповідач: Російська Федерація

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави, постановлену 07 червня 2019 року в приміщенні суду в м. Полтава у складі судді Яковенко Н.Л.

по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з Російської Федерації на користь своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 786 078,44 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітноьої ОСОБА_3 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Ухвала суду вмотивована тим, що позивач звернулась до суду із позовом до відповідача держави Російська Федерація та тому даний спір суб`єктно не належить до юрисдикції національних судів України з огляду на судовий імунітет суверенної держави, якою є Російська Федерація.

Не погодившись із ухвалою місцевого суду, її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила скасувати її, а справу направити до місцевого суду для продовження розгляду із заміною складу суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, на яку послався місцевий суд, відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження у спарві, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Предметом позову ОСОБА_1 є відшкодування моральної шкоди, заподіяної, на думку позивача, Російською Федерацією.

Таким чином, підстав для відмови у відкритті провадження у справі за п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України у місцевого суду не було.

Так, відповідно до ст. 1 ЦПК України цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, відмова у відкритті провадження у справі, що підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства порушує право особи на судовий захист своїх прав, свобод та інтересів, а також суперечить завданням цивільного судочинства.

Необґрунтованим є і посилання місцевого суду на судовий імунітет Російської Федерації.

Так, ч. 17 ст. 28 ЦПК України встановлено, що позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача.

Пунктом 22 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати удового збору звільнені позивачі у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Таким чином, ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» презюмує можливість розгляду позовів до Російської Федерації про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією, в порядку цивільного судочинства.

Окрім того, спеціальними законами, а саме ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим тимчасово окупованих територій України» та ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», встановлено, що відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Відповідно до ч.ч 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Олейников против Российской Федерации» від 14 березня 2013 року (скарга № 36703/04) у п.п. 54-65 визначено, що право на справедливий суд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитись в контексті принципу верховенства закону, який вимагає, щоб усі позивачі мали ефективні засоби судового захисту. Загально визнані норми міжнародного публічного права про імунітет держави не можуть розглядатися як накладення непомірного обмеження права на звернення в суд, встановлене п. 1 ст. 6 Конвенції.

ЄСПЛ прийшов до висновку, що у випадках, коли застосування правила імунітету держави обмежує реалізацію права на доступ до суду, суд має з`ясувати, чи виправдовують обставини справи такі обмеження. Обмеження має переслідувати законну мету, а суду слід з`ясувати чи співмірне воно із метою звернення до суду.

Вказане не було враховане місцевим судом, чим було порушено право позивача на справедливий суд гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції.

Суд першої інстанції не врахував предмет спору, а саме відшкодування шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України, що свідчить про виключну значущість забезпечення права особи на судовий захист.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення норм процесуального права місцевим судом було постановлено помилкову ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітноьої ОСОБА_3 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 07 червня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Л.М. Хіль