Справа № 349/851/19
Провадження № 22-ц/4808/1444/19
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Бойчука Л.М.

за участю представника апелянта Рокетської С.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Рогатинського районного суду від 26 вересня 2019 року у складі судді Лошак О.О., ухвалене в м.Рогатин, у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка є частиною укладеного договору № б/н від 10 жовтня 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Сторони домовилися, що позичальник має право в односторонньому порядку змінювати (зменшувати чи збільшувати) кредитний ліміт.

Банк відповідно до умов договору виконав свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів, однак відповідачем належним чином умови договору не виконувались, були порушені строки повернення кредиту та сплати відсотків, у зв`язку з чим станом на 30.04.2019 року утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 27726,71 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 1582,89 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 22847,31 грн., заборгованість за пенею та комісією 1500,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. фіксована частина та 1296,51 грн. процентна складова.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Рогатинського районного суду від 26 вересня 2019 року позов АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 жовтня 2012 року станом на 30 квітня 2019 року в сумі 1582,89 грн. заборгованості за тілом кредиту, а також 109,69 грн. сплаченого судового збору. Всього на загальну суму 1692,58 грн. (тисячу шістсот дев`яносто дві грн. 58 коп.).

АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та неустойкою АТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказав, що відповідач отримав кредит у розмірі 2000,0 грн у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку, що відповідає законодавсту, яким врегульовано правовідносини із використанням спеціальних платіжних засобів платіжних карт.

В оскаржуваному рішенні суд посилається на постанову Верховного Суду у справі №342/180/17, де суд вказав на відсутність доказів тотожності наданих банком разом із позовною заявою Умов та Правил надання банківських послуг із тими, що були чинними у момент підписання заяви позичальника. На підтвердження використання кредитного карткового рахунку банком надана виписка, яка відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим Постановою НБУ від 18.06.2003 року №254 є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Крім того, на підтвердження своїх доводів апелянт посилається на постанови Верховного Суду №356/1635/16-ц від 10.01.2019, №428/2873/17 від 28.03.2019, №755/2720/16-ц від 06.02.2018, №666/388/16-ц від 17.04.2019, а також на висновки у справі №415/5971/17.

В цілому апелянт вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, тому просив скасувати оскаржуване рішення суду і ухвалити нове, яким позов задоволити повністю.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримала повністю, просила її задоволити.

Відповідач скаргу не визнав, просив залишити рішення першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов та стягуючи тіло кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що із долученої до матеріалів справи заяви позичальника, підписаній сторонами 10.10.2012 року вбачається, що процентна ставка не зазначена, а також у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов є саме тими, з якими відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, підстави брати їх до уваги у суду відсутні. При цьому суд зіслався на правовий висновок Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17.

Оскільки рішення Рогатинського районного суду від 26 вересня 2019 року оскаржується тільки в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та неустойкою, апеляційний суд переглядає дане рішення тільки в цій частині. В іншій частині рішення не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 10.10.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач по справі отримав кредит у розмірі 2000,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та встановлений кредитний ліміт на картковий рахунок.

Апелянт (позивач) стверджує, що заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку становить між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а також, те, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Із посиланням на вказані обставини, а також на те, що відповідач належним чином не виконував умови договору, банком надано розрахунок заборгованості станом на 30.04.2019 року на загальну суму 27726,71 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 1582,89 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 22847,31 грн., заборгованість за пенею та комісією 1500,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. фіксована частина та 1296,51 грн. процентна складова (а.с.19).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19) і на який слушно зіслався суд першої інстанції на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України, згідно якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та витяг з умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, відповідно до яких нараховані відсотки за користування кредитом та штрафи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність домовленості сторін по сплаті вказаних платежів.

В апеляційній скарзі в обгрунтування своїх доводів апелянт посилається на постанови Верховного Суду №356/1635/16-ц від 10.01.2019, №428/2873/17 від 28.03.2019, №755/2720/16-ц від 06.02.2018, №666/388/16-ц від 17.04.2019.

Однак, як роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року №755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. В спірному випадку такою є правова позиція Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17.

Недоречними є і посилання заявника на висновки, зроблені у рішенні Луганського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року, в справі № 415/5971/17, оскільки воно не переглядалося Верховним Судом у касаційному порядку.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відповідність рішення суду першої інстанції вимогам ст. 263 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Рогатинського районного суду від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Матківський Р.Й.