ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження F 22-ц/803/5393/19
Справа F 205/7263/18
Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В.
Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого F судді Макарова М.О.

суддів F Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк FПриватБанкF на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк FПриватБанкF до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного Договору F б/н від 29.04.2015 року банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 11 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 19.09.2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 48 757 грн. 40 коп., де заборгованість за тілом кредиту F 11 005 грн. 45 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом F 12 437 грн. 14 коп., заборгованість за пенею F 22 516 грн. 84 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 2297 грн. 97 коп. - штраф (процентна складова).

У зв'язку з чим, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором F б/н від 29.04.2015 року у розмірі 48 757 грн. 40 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2019 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Договором F б/н від 29.04.2015 року, у загальному розмірі F 14 282 грн. 63 коп., де заборгованість за тілом кредиту - 11 005 грн. 45 коп., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період становить 3 277 грн. 18 коп.; в задоволені решти позовних вимог щодо стягнення суми штрафів відповідно до п. п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 2297 грн. 97 коп. - штраф (процентна складова) та заборгованості по пені та комісії - 22 516 грн. 84 коп. та решти суми відсотків у розмірі 9 159 (девFять тисяч сто пFятдесят девFять) грн. 96 коп.. - відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконує свої зобовFязання за кредитним договором з 01.06.2015 року. Отже, розмір процентів за період з 22.01.2016 року по 31.12.2017 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із суми поточної заборгованості у розмірі F 11 005 грн. 45 коп., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період становить 3 277 грн. 18 коп. Вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені - 22 516 грн. 84 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 2297 грн. 97 коп. - штраф (процентна складова) відповідно, задоволенню не підлягають, оскільки сама Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було.

В апеляційній скарзі АТ КБ FПриватБанкF просить рішення суду змінити в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив обднобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк FПриватБанкF на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 29.04.2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір F б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9).

Судом також встановлено, що вказаний кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди Відповідача на надання відповідної платіжної картки та видачі Позивачем Відповідачу такої картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов'язання для сторін по справі.

Згідно з рішенням Єдиного акціонера ОСОБА_2 від 21.05.2018 року F 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено назву найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, Відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею, ОСОБА_1, станом на 19.09.2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 48 757 грн. 40 коп., де заборгованість за тілом кредиту F 11 005 грн. 45 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом F 12 437 грн. 14 коп., заборгованість за пенею F 22 516 грн. 84 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 2297 грн. 97 коп. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що відповідач не виконує свої зобовFязання за кредитним договором з 01.06.2015 року. Отже, розмір процентів за період з 22.01.2016 року по 31.12.2017 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із суми поточної заборгованості у розмірі F 11 005 (одинадцять тисяч пFять) грн. 45 коп., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період становить 3 277 (три тисячі двісті сімдесят сім) грн. 18 коп. Вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені - 22 516 грн. 84 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 2297 грн. 97 коп. - штраф (процентна складова) відповідно, задоволенню не підлягають, оскільки сама Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ FПриватБанкF, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовFязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовFязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених Кодексом.

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ FПриватБанкF на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт укладення 29 квітня 2015 року між ним та відповідачем кредитного договору, за яким останній отримав 11000 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При цьому, на підтвердження укладання вказаного кредиту та виниклої кредитної заборгованості банк до позову надав: розрахунок заборгованості за договором б/н від 29 квітня 2015 року, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який підписаний лише Головою Правління ОСОБА_2 Дубілетом, Витяг з ОСОБА_3 обслуговування кредитних карт FУніверсальнаF, який взагалі жодною із сторін не підписаний та анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Між тим, із зазначеної анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не вбачається, що відповідач за ним отримав будь-яку кредитну картку, так як він не містить інформації щодо виду картки та розміру отриманого кредиту в сумі 11000 грн., а тому вказаний факт виключає реальну можливість стягнення за нею заборгованості. Даний документ містить лише анкетні дані відповідача.

Інших доказів того, що 29 квітня 2015 року відповідачу видавалась кредитна картка, банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання відповідачу в квітні 2015 року кредитних коштів в сумі 11000 грн., ні факту видачі йому відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем факту видачі банком і отримання позичальником вказаної в позовній заяві кредитної картки, тобто отримання відповідачем від позивача кредитних коштів.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачу (у готівковій або безготівковій формі), ні факту видачі йому відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Зважаючи, що позивачем є юридична особа F банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На зазначене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення неправомірного рішення.

Колегія наголошує, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з іншим позовом, за іншим обґрунтуванням.

Враховуючи зазначені норми закону, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, в зв'язку із чим оскаржуване рішення як таке, що ухвалене у порушення вимог матеріального та процесуального права підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з прийняттям постанови про відмову у задоволенні цих позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк FПриватБанкF.

В частині відмови в задоволенні позову рішення суду не оскаржується, а також колегія не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк FПриватБанкF F задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2019 року F скасувати в частині задоволених позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк FПриватБанкF до ОСОБА_1 про стягнення про стягнення заборгованості за кредитом та процентами.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк FПриватБанкF до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості та процентами F відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_3