Справа № 316/597/18
Провадження № 2/316/42/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2019 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Бульби О.М.

секретар судового засідання Черкашина О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар Запорізької області цивільну справу №316/597/18 за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, в інтересах якого на підставі письмового договору діє ОСОБА_4, про визнання майна спільним майном подружжя набутим за час шлюбу та його розподіл,-

ВСТАНОВИВ:

17.04.2018 року ОСОБА_1 в особі представника за письмовою довіреністю ОСОБА_2 звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовними вимогами до ОСОБА_3 з позовними вимогами про визнання майна спільним майном подружжя, набутим за час шлюбу, та його розподіл.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 08.09.1990 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (до шлюбу Артамошиною) ОСОБА_5. Шлюб було розірвано 08 серпня 2017 року рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області. За час спільного проживання та за спільні кошти подружжя ними в інтересах родини і для її потреб було придбано транспортний засіб полупричеп марки ХТ 81024 держ.номер 4250ЯЯ, 1994 року випуску, шасі 00009311, дата реєстрації 09.08.1995 року та автомобіль НОМЕР_1, 2005 року випуску, кузов Y6DT805, дата реєстрації 07.09.2005 року. З часу придбання транспортних засобів і до квітня 2017 року позивач була твердо впевненою, що вони одна сімя, яка вже разом прожила багато років і що все майно придбане ними в шлюбі є їх спільною сумісною власністю. Але після того як відповідач потайки подав позовну заяву до Енергодарського міського суду Запорізької області про розірвання шлюбу, яка для неї стала несподіванкою, оскільки ОСОБА_1 знаходилася на заробітках в Італії, а згодом позов про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщення, який просто шокував останню, та потайки продав ще один автомобіль GEELY FEІ, держ.номер АР0499СК, 2013 року випуску, який також набувався в шлюбі та за спільні кошти подружжя та в інтересах родини, вона вже не може довіряти колишньому чоловікові, тим паче всі документи на зазначені транспорті засоби були оформлені тільки на відповідача. Про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль GEELY FEІ, держ.номер АР0499СК, 2013 року випуску та стягнення грошової компенсації за належну частку у спільному майні позивачем подано до Енергодарського міського суду Запорізької області позов (справа № 316/97/18, суддя Вільямовська Н.О.). Невирішеним залишилось питання щодо розподілу транспортних засобів, які є предмеом цього спору.

Позивач в своїй позовній заяві просить суд:

-визнати спільним майном, набутим за час шлюбу між ОСОБА_3 (ІДН НОМЕР_2) та ОСОБА_1 (ІДН НОМЕР_3), транспортний засіб полупричеп марки ХТ 81024 держ.номер 4250ЯЯ, 1994 року випуску, шасі 00009311 та автомобіль 3A3-DAEWOO Т13110, держ.номер АР5378АН, 2005 року випуску, кузов Y6DT805.

-здійснити розподіл спільно нажитого майна наступним чином: визнати право спільної часткової власності ОСОБА_3 (ІДН НОМЕР_2) та ОСОБА_1 (ІДН НОМЕР_3) на транспортний засіб полупричеп марки ХТ 81024 держ.номер 4250ЯЯ, 1994 року випуску, шасі 00009311, в рівних частках, тобто, по Ѕ частці; визнати право спільної часткової власності ОСОБА_3 (ІДН НОМЕР_2) та ОСОБА_1 (ІДН НОМЕР_3) на автомобіль 3A3-DAEWOO Т 13110, держ.номер АР5378АН, 2005 року випуску, кузов Y6DT805, в рівних частках, тобто, по Ѕ частці.

Ухвалою суду від 26.04.2018 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження (а.с.15).

Ухвалою суду від 28.09.2018 року підготовче судове провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.43).

Сторони в судове засідання повторно не зявились, будучи повідомлені належним чином про час та місце слухання справи, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, про поважність причин неявки суд не повідомили, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надали.

Представник сторін також в судове засідання не зявились, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а представник відповідача ОСОБА_4 зазначила на те, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки сімейні відносини припинились в 2009 році, тому у позивачки закінчився строк для звернення до суду, просить застосувати строк позовної давності.

Відзив чи інші заяви, клопотання по справі від сторін по справі до суду не надходили.

Враховуючи викладене, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані підтверджуються сукупністю досліджених доказів та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права (ст.16 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 13, 82 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 08.09.1990 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (до шлюбу Артамошиною) ОСОБА_5, про що виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області було зроблено відповідний актовий запис №167. Дана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.5).

Шлюб між подружжям розірвано 08 серпня 2017 року відповідно до рішення Енергодарського міського суду Запорізької області по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с.6).

Транспортний засіб полупричеп марки ХТ 81024 держ.номер 4250ЯЯ, 1994 року випуску, шасі 00009311, дата реєстрації 09.08.1995 року та автомобіль НОМЕР_1, 2005 року випуску, кузов Y6DT805, дата реєстрації 07.09.2005 року набуті за час перебування у шлюбі, що доводиться листами Територіального сервісного центру 2346 регіонального сервісного центру УМВС України у Запорізькій області №31/8/2346/886-17 від 21.12.2017 року (а.с.7) та за №31/8/2346/147-18 від 27.02.2018р. (а.с.8)

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України (пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3.

Вбачається, що за час шлюбу сторонами набуто транспортний засіб полупричеп марки ХТ 81024 держ.номер 4250ЯЯ, 1994 року випуску, шасі 00009311, дата реєстрації 09.08.1995 року та автомобіль НОМЕР_1, 2005 року випуску, кузов Y6DT805, дата реєстрації 07.09.2005 року. Тобто, на час придбання спірних транспортних засобів, шлюбні та сімейні відносини в Україні регулюються як Кодексом про шлюб та сімю України (далі- КпШС України), так і Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст.22 КпШС України, який регулював правовідносини щодо набуття спірного майна, на момент їх виникнення 1995 рік, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст.24 КпШС України майно, яке належало одному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Спірна квартира не належить до роздільного майна подружжя у розуміння вказаної норми КпШС України, а є спільною сумісною власністю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст.22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Аналогічна позиція викладена і в новому Сімейному кодексу України.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна норма міститься в ч.3 ст.368 ЦК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.ст.68,69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єкти права спільної подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється події: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівним, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя і обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Вбачається, що за час шлюбу сторонами набуто транспортний засіб полупричеп марки ХТ 81024 держ.номер 4250ЯЯ, 1994 року випуску, шасі 00009311, дата реєстрації 09.08.1995 року та автомобіль НОМЕР_1, 2005 року випуску, кузов Y6DT805, дата реєстрації 07.09.2005 року, які є спільною сумісною власністю подружжя, та відповідно сторонам належить по 1/2 ідеальній частці вказаного майна.

Щодо строку позовної давності суд зазначає на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки (ст.257 ЦК). При цьому відповідно до ч.1 ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки стороною відповідача не надано доказів того, що права позивача були порушені по за межами строку позовної давності, суд приходить до висновку про неможливість застосувати положення ст.267 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 60, 63, 68, 69 70, 71 СК України, 6, 13,22, 24, 25, 27-1, 28, 29 КпШС, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, в інтересах якого на підставі письмового договору діє ОСОБА_4, про визнання майна спільним майном подружжя набутим за час шлюбу та його розподіл - задовольнити.

Визнати спільним майном, набутим за час шлюбу між ОСОБА_3 (ІДН НОМЕР_2) та ОСОБА_1 (ІДН НОМЕР_3) транспортний засіб полупричеп марки: ХТ 81024 державний номерний знак: 4250ЯЯ, 1994 року випуску, шасі: 00009311 та автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO Т13110», державний номерний знак: АР5378АН, 2005 року випуску, кузов: Y6DT805.

Розподілити спільне нажите майно наступним чином:

- визнати за ОСОБА_3 (ІДН НОМЕР_2) та ОСОБА_1 (ІДН НОМЕР_3) право спільної часткової власності на транспортний засіб полупричеп марки: ХТ 81024 державний номерний знак: 4250ЯЯ, 1994 року випуску, шасі: 00009311, у рівних частках - тобто по 1/2 частці за кожним;

- визнати за ОСОБА_3 (ІДН НОМЕР_2), ОСОБА_1 (ІДН НОМЕР_3) право спільної часткової власності на автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO Т13110», державний номерний знак: АР5378АН, 2005 року випуску, кузов: Y6DT805, у рівних частках - тобто по 1/2 частці за кожним.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІДН НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІДН НОМЕР_3, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) - судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в розмірі 1277 (одна тисяча двісті сімдесят сім) гривень 92 копійок.

Рішення в повному обсязі складено 26.02.2019 р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. М. Бульба