Єдиний унікальний номер судової справи 484/778/19
Номер провадження 22-ц/812/766/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

13 травня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ухвалу, яка постановлена Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області під головуванням судді Маржиної Т.В., в приміщенні цього ж суду 14 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 пред'явив вищевказаний позов до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 756 257 грн. 25 коп., за кредитним договором №1-16мю/2008 від 04 квітня 2008 року.

На підставі вказаного виконавчого напису постановою державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції відкрито виконавче провадження.

Між тим, виконавчий напис приватного нотаріуса від 23 листопада 2017 року позивач вважає незаконним та таким що не підлягає виконанню, оскільки відповідачем пропущено строк звернення із заявою про вчинення виконавчого напису до нотаріуса.

До того ж, приватним нотаріусом не було перевірено наявність заборгованості та її безспірність, оскільки рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 березня 2014 року була встановлена інша сума заборгованості та звернено стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив визнати виконавчий напис, вчинений 23 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., таким, що не підлягає виконанню.

Одночасно із позовною заявою, ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій, посилаючись на загрозу втрати належного йому нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 246.90 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом реалізації його на електронних торгах, які згідно повідомлення Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам») повинні були відбутися 15 лютого 2019 року, а також ускладнення повернення цього майна у разі задоволення його позову, просив вжити заходів забезпечення позову шляхом зобов'язання організаторів електронних торгів - ДП «Сетам» зупинити продаж на електронних торгах вищевказаного нерухомого майна, номер лота 327718.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено на 11 березня 2019 року.

Наступною ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення електронних торгів нежитлового приміщення загальною площею 246.90 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 .

Зобов'язано Державне підприємство «Сетам», , розташоване в місті Києві по вулиці Стрілецькій, №4-6, зупинити електронні торги нежитлового приміщення загальною площею 246.90 кв.м, розташованого в місті АДРЕСА_1, які призначено на 15 лютого 2019 року на 09:00 годину, реєстраційний номер лота 327718.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило ухвалу районного суду скасувати та постановити нову, якою у задоволені заяви відмовити.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак заява про забезпечення позову підлягає задоволенню у спосіб, зазначений судом, в оскаржуваній ухвалі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду не погоджується з висновком суду щодо забезпечення позову у обраний позивачем спосіб, виходячи з наступного.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення ст.ст.18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим у цивільному процесуальному кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від заявника пропозиції щодо зустрічного забезпечення; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

За змістом ст.ст.149-153 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено в установленому порядку.

Процесуальним законом визначено обов'язок заявника вказати предмет позову та обґрунтувати необхідність забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, яку заявник має намір пред'явити, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Також, відповідно до роз'яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вид забезпечення залежить від характеру спірних правовідносин, порушень, на які посилається позивач, обраного ним способу захисту, та інших конкретних обставин справи.

Спірні правовідносини виникли на стадії виконання виконавчого напису нотаріуса та, крім норм ЦПК України, регулюються й Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон України).

Стаття 34 Закону України передбачає обов'язок виконавця зупинити вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документу (пункт 2 частини 1) та зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення (пункт 3 частини 1).

Зазначені умови кореспондуються та доповнюються положенням ст.150 ЦПК України щодо окремих способів забезпечення позову, а саме зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно та зняття з нього арешту (пункт 5 частини 1), а також зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку (пункт 6 частини 1).

Аналіз зазначених норм у їх сукупності дає підстави для висновку, що підставою для зупинення реалізації майна боржника у виконавчому провадженні, як то просить заявник, є позов іншої особи про визнання права власності на це майно та відсутність у боржника іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить ухвалити судове рішення, зводиться до визнання виконавчого напису, вчиненого 23 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрованим в реєстрі, щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 756 257 грн. 25 коп., таким, що не підлягає виконанню.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України є обґрунтованими, оскільки міськрайонний суд не звернув належної уваги на умови вжиття забезпечувальних заходів, передбачених нормами процесуального та виконавчого законодавства.

На підставі викладеного ухвала суду не може вважатись законною та обґрунтованою, що є підставою для її скасування та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Згідно зі ст.141 ЦПК України особі, яка подала апеляційну скаргу, підлягають відшкодування судові витрати, понесені при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2019 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення електронних торгів нежитлового приміщення загальною площею 246.90 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 14 травня 2019 року