Провадження № 2/263/247/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Кулика С.В.,

за участі секретаря судового засідання Чапни А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про визнання дій неправомірними та повернення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати неправомірними дії відповідача по нарахуванню плати за водопостачання та водовідведення за квітень, травень 2018 року на об`єктах магазинах, розташованих за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , на підставі п.3.3 та п.3.5 «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства ЖКГ № 190 від 27.06.2008 року; зобов`язати відповідача повернути їй безпідставно отримані грошові кошти в загальній сумі 36112,92 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що між нею та відповідачем 14.06.2013 року укладено договір №6338 на відпуск питної води і прийом господарсько-побутових і виробничих стічних вод у систему міської каналізації, згідно з яким вона є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення, які надаються Комунальним підприємством «Маріупольське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства». Вказаний договір укладено на строк до 31.12.2013 року та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору не надійшло заяви однієї зі сторін про відмову від договору або його перегляду. За умовами договору виконавець КП «МВУ ВКГ», зобов`язується забезпечити об`єкти абонента ОСОБА_1 , питною водою, а також приймати від нього стічні води в об`ємі встановленого ліміту та в межах встановлених дозвільних концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах. Споживач, в свою чергу, зобов`язаний своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення. Згідно положень п.п.4.5 та 4.6 Договору про об`єм поданої води та приймання стоків між виконавцем та абонентом щомісяця складається і підписується акт відповідно до п.2.10, 2.11 Договору. На підставі акту абоненту виписується рахунок за надані послуги. Рахунок вручається уповноваженій особі абонента за місцезнаходженням останнього. Якщо під час вручення рахунку уповноважена особа абонента відсутня або ухиляється від прийому рахунку, останній може бути вручений будь-якому іншому робітнику абонента. У реєстрі вручення рахунків представник виконавця робить запис, кому вручено рахунок та дату вручення. Вручений таким чином рахунок є дійсним і підлягає обов`язковій оплаті. Рахунок може направлятись поштою. Позивачем зазначено, що вказані обов`язки КП «МВУ ВКГ» належним чином не виконує, рахунки у передбачений законом та договором спосіб не вручає та свої обов`язки, визначені законом та укладеним договором, належним чином не виконує. Так, починаючи з квітня 2018 року відповідач систематично здійснює неправомірне нарахування плати за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення на підставі п.3.3. 3.5 «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства ЖКГ № 190 від 27.06.2008 року (далі - Правил №190), чим порушує її права та законні інтереси. Так, згідно акту №6338/6 від 11 квітня 2018 року, складеного одноособово представником КП «МВУ ВКГ» - контролером Павізіною Н ОСОБА_2 , замість фіксування показань приладу обліку в акті по об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 , здійснено нарахування за нормою водоспоживання відповідно до п.3.5 Правил №190. Аналогічний акт №6338/5 від 19 квітня 2018 року складено контролером ОСОБА_3 на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з яким плату за водопостачання та водовідведення нараховано за нормою водоспоживання на підставі п. 3.5 Правил № 190 у зв`язку з ненаданням абонентом доступу до об`єкта для знаття показань з приладу обліку. На підставі вказаних актів відповідачем виставлено рахунок №6338-207/2 від 24.04.2018 року на оплату послуг водопостачання та водовідведення на загальну суму 13062,12 грн. (з ПДВ) за двома об`єктами, розташованими за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Вказана сума нею сплачена повністю 27.04.2018 року. Аналогічними за своєю суттю та з однаковими порушеннями складено також Акт №6338/5 від 21 травня 2018 року про нарахування за водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , та Акт №6338/6 від 10 травня 2018 року про нарахування за водопостачання за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі зазначених актів відповідачем безпідставно був виставлений рахунок №6338-208/3 від 24 травня 2018 року на загальну суму 23 050,80 гривень, який також було оплачено нею через загрозу припинення водопостачання до приміщення. Вважає такі дії відповідача свавільними та протиправними, оскільки нарахування вказаних вище сум було здійснено з порушенням умов договору та норм, що регулюють правовідносини між нею та відповідачем. Так, в обох приміщеннях, розташованих за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , встановлені прилади обліку води, які опломбовані та зареєстровані у відповідача, а тому оплата послуг з водопостачання має здійснюватись за показами приладів обліку. Натомість, контролерами неправомірно здійснено нарахування плати за послуги відповідача на підставі п.3.3 та п. 3.5 Правил № 190 за квітень 2018 року на суму 13062,12 грн. та за травень 2018 року на суму 23050,80 грн., як на об`єктах, що не мають приладів обліку та у разі безоблікового водокористування, тобто у разі, якщо споживач самовільно приєднався до системи централізованого комунального водопостачання та водовідведення. Крім того, позивачем зазначено, що застосування до правовідносин, що склалися між нею та відповідачем, п. 3.3 Правил № 190 є безпідставним ще й з тих підстав, що вказані правила є обов`язковими для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, проте вона не є фізичною особою-підприємцем, а тому до правовідносин між нею та відповідачем з приводу водопостачання та водовідведення мають застосовуватися Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630.

Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягають у неналежному виконанні умов договору та безпідставному застосуванні п.3.3 та п.3.5 Правил № 190 при нарахуванні плати за водопостачання та водовідведення за квітень, травень 20189 року на об`єктах за адресами: АДРЕСА_3 , їй завдано матеріальну шкоду на загальну суму 36112, 92 грн., вказані кошти вона просить стягнути з відповідача як безпідставно набуті, а також просить стягнути на її користь понесені судові витрати у справі.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував проти позову та зазначив, що позивачем невірно обраний спосіб захисту. Так, в даному випадку КП «МВУ ВКГ» було складено акти, в яких містилися рекомендації щодо сплати за надані позивачу послуги з водопостачання та водовідведення. Вказані акти не є актами нормативного характеру, які породжують цивільні права та обов`язки для учасників правовідносин, зокрема, в даному випадку для позивача обов`язок сплатити певні суми. Оскарження рекомендації сплатити нараховані збитки, що є різновидом претензії, не передбачено діючим законодавством як спосіб захисту прав. Така рекомендація щодо сплати боргу може бути визнана в якості доказу при вирішенні іншого спору, де б оспорювалися дії, рішення, які є обов`язковими до виконання, зокрема, при визнанні дій водопостачальної організації щодо відключення від водопостачання неправомірними, відшкодування шкоди чи стягнення заборгованості за користування послугами, при вирішенні яких суд зобов`язаний буде надати оцінку розрахункам суми заборгованості. Позивач у позові не ставить питання про визначення розміру заборгованості або встановлення її відсутності, а просить стягнути з відповідача самостійно, без примусу, сплачені суми, що свідчить про визнання нею факту та суми заборгованості на момент здійснення платежів. При цьому позивачем не надано доказів того, що сплачені нею на користь відповідача суми, є оплатою за актами, що оскаржуються, оскільки в наданих квитанціях відсутні відомості про те, по якому рахунку проведена оплата. За договором № 6338 від 14.06.2013 року, укладеним з позивачем, обслуговуються п`ять об`єктів позивача. У зв`язку з цим встановити, до яких об`єктів позивача відносяться оплати на загальну суму 36112,92 грн., не представляється можливим.

Крім того зазначили, що оплату послуг відповідача, згідно з наданими позивачем квитанціями, останньою здійснено як фізичною особою-підприємцем, на об`єктах за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 здійснюється господарська діяльність, у зв`язку з чим вирішення даного спору відносить до юрисдикції господарського суду, а не в порядку цивільного судочинства.

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій вона зазначила, що відзив на позов подано з порушенням процесуальних строків, визначених ухвалою судді про відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим він не повинен братися судом до уваги. Окрім того зазначила, що посилання відповідача на відсутність предмету позову є неспроможними, оскільки ОСОБА_1 не отримувала жодних документів від КП «МВУ ВКГ», які б свідчили про здійснення в жовтні 2018 року перерахунку або повернення надмірно сплачених нею грошових коштів. Відповідач жодним чином не повідомив позивача про здійснення будь-якого перерахунку, з доданих до відзиву копій актів №6338/5 та №6338/6 від 25.10.2018 року взагалі не зрозуміло, в чому саме полягає такий перерахунок, на підставі чого він виконаний та чим керувався відповідач при його здійсненні та складанні таких актів. Не зрозуміло також посилання на які саме протоколи містять ці акти та в чому полягає їх зміст. До теперішнього часу будь-якого обґрунтування підстав та механізму здійснення будь-якого перерахунку позивачу, якщо він дійсно здійснений, не надано. Зазначила, що з матеріалів справи вбачається, що оплату позивачем послуг відповідача було здійснено сааме на підставі рахунків № 6337/207/2 від 24.04.2018 року на сум 13062,12 грн. та № 6338-208/3 від 24.05.2018 року на суму 23050,80 грн. З приводу підсудності даного спору зазначила, що оскільки договір укладено ОСОБА_1 як фізичною особою, а не фізичною особою підприємцем, рахунки сплачено також як фізичною особою, а підприємницьку діяльність останньою припинено 29.09.2017 року, вважає, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Позивач та її представник у судове засідання надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у позові та у відповіді на відзив, просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, у задоволенні позову просили відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2013 року між ОСОБА_1 , абонентом, та Комунальним підприємством «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», виконацем, був укладений договір № 6338 про відпуск питної води і прийом господарсько-побутових і виробничих стічних вод у систему міської каналізації на 2013 рік.

Згідно з умовами п. 7.1 вказаного договору він діяв на момент виникнення спірних правовідносин, що не заперечується сторонами.

Згідно з п.1.3 вказаного договору правовідносини між сторонами по підключенню об`єктів абонента до мережі централізованого водопостачання та водовідведення регулюються Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства ЖКГ № 190 від 27.06.2008 року, Правилами прийому стічних вод підприємств у систему міської каналізації м. Маріуполя, затверджених рішенням виконкому Маріупольської міської ради №48 від 18.02.2004 року та іншими нормативними актами.

До договору № № 6338 про відпуск питної води і прийом господарсько-побутових і виробничих стічних вод у систему міської каналізації, укладеного між сторонами, відносять п`ять об`єктів, що належать позивача ОСОБА_1 , зокрема, магазині, розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними заявами ОСОБА_1 на ім`я начальника КП «МВУ ВКГ» про внесення об`єктів до договору № 6338.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВССУ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

При цьому суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Як вбачається з інформації, отриманої з відкритих джерел, а саме: з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 29.09.2017 року припинила підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, про що здійснено державну реєстрацію (номер запису 6026360). Проте, з цього часу господарська діяльність на об`єктах, розташованих за адресами: АДРЕСА_3 , як вбачається з актів акту №6338/6 від 11 квітня 2018 року, №6338/5 від 19 квітня 2018 року, №6338/5 від 21 травня 2018 року та №6338/6 від 10 травня 2018 року, складених представниками КП «МВУ ВКГ» та на підставі яких позивачу виставлено рахунки на оплату послуг по водопостачанню та водовідведенню за квітень, травеннь 2018 року на загальну суму 36112,92 грн., ОСОБА_1 не припинена.

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в редакції, що діяла на час припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності як фізичною особою - підприємцем).

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, господарський суд припиняв провадження у справі, якщо припинено діяльність суб`єкта господарювання, який був однією зі сторін у справі.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 231 ГПК України у редакції, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», чинній з 15 грудня 2017 року, господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Так, фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду № 338/180/17 (Провадження № 14-144 цс18).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що правовідносини між сторонами щодо надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на об`єкти, на яких ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність, виникли під час здійснення останньою підприємницької діяльності та в той час, як вона була зареєстрована як підприємець, та після припинення підприємницької діяльності (29.09.2017 року) продовжує займатися господарською діяльністю як фізична особа, з позовом до суду звернулася 01.08.2018 року, тобто вже після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року, суд приходить до висновку про те, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю. Розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Дослідивши матеріали справи, керуючись ст.ст. 255, 260, 261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про визнання дій неправомірними та повернення безпідставно отриманих грошових коштів - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

ОСОБА_4 С.В.Кулик