Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2523/15-ц Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 34 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/2523/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 квітня 2019 року,яке ухвалено суддею Лєдньовим Д.М. в м. Житомирі

встановив:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів завдану внаслідок залиття квартири матеріальну шкоду в розмірі 4425,00 грн., моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що є власником квартири АДРЕСА_1 . 25 травня 2014 року належну йому квартиру було затоплено з вини відповідачів, які на час вказаних подій були співвласниками квартири АДРЕСА_2 даного АДРЕСА_3 Обставини та причини затоплення зазначено у акті від 27.05.2014 року, якій складено комісією КП «ВЖРЕП №6» Житомирської міської ради. В добровільному порядку відповідачі не бажають відшкодовувати завдані позивачу збитки, у зв`язку з чим він звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 09 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 4255,00 грн. та на відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. Стягнуто ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 320,00 грн., а також витрати, пов`язані із проведенням експертизи, в розмірі 1000,00 грн. з кожного. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

Так відповідач ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ніякогозалиття квартири позивача з вини апелянтів не було, оскільки у травні 2014 року водопостачання до належної їй квартири було перекрито. При цьому, її квартиру ніхто не обстежував та не складав жодних документів, про залиття квартири їх нічого не відомо. Також апелянт зазначає, що проблеми з водопостачанням у будинку виникали у зв`язку із неналежним утриманням основного стояка мережі, що розміщений позамежами її квартири.

Відповідач ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 09 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, оскільки на день ухвалення оскаржуваного рішення він перебував за кордоном. Також зазначає, що дійсно у травні 2014 року до нього зверталися мешканці квартири АДРЕСА_4 з приводу затоплення АДРЕСА_5 квартири. Однак, після огляду сантехнічного обладнання в квартирі, жодної течі виявлено не було. В подальшому ніяких обстежень квартири, належної на той час апелянту, не проводилось. Також звертає увагу на те, що акт, на який посилається суд в оскаржуваному рішенні, скалений невідомими особами та незрозуміло коли саме. Крім того, висновок будівельно-технічної експертизи від 20.08.2015 року №207/08-2015, не вказує на причини залиття квартири позивача.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не скористався.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів адвокат Дмитрієва Ж.А апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити.

Позивач доводи апеляційних скарг заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.19).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_6 станом на 2014 рік належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.1 а.с.218-220).

Судом встановлено, що 25.05.2014 року відбулось затоплення квартири АДРЕСА_4 зі сторони квартири № НОМЕР_1 , в якій відбулось пошкодження каналізаційної мережі.

Згідно акту, який складений комісією та затверджений директором КП «ВЖРЕП-6» Житомирської міської ради слідує, що 25.05.2014 року відбулось затоплення квартири № АДРЕСА_4 зі сторони квартири № АДРЕСА_2 (власником якої є ОСОБА_2 ), внаслідок руйнації трійника каналізаційних мереж санвузла. Зазначений акт містить підписи членів комісії, підписи мешканців квартир відсутні (т.1 а.с.10).

Вартість матеріального збитку, що визначений згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №207/08-2015 від 20.08.2015 року, складає 4255,00 грн. (т.1 а.с.29-46).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи було встановлено бездіяльність відповідачів у виконанні зобов`язання щодо утримання в належному стані помешкання, заподіяння шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останніх в її заподіянні.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник, зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акта встановлена в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Судом першої інстанції встановлено, що залиття квартири позивача відбулось внаслідок халатного відношення мешканців квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться поверхом вище, до мереж відведення (руйнації трійника каналізаційних мереж санвузла), про що складено відповідний акт.

Також районний суд виходив з того, що акт про залиття квартири позивача є належним доказом, який підтверджується також показами свідків та висновком судової будівельно-технічної експертизи, дані докази в своїй сукупності доводять причинний зв`язок між завданням шкоди та виною відповідачів.

За змістом частини другої статті 1166 ЦК України цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Тобто позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач.

Судом першої інстанції встановлено факт завдання позивачу майнової та моральної шкоди, внаслідок залиття водою його квартири.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції правильно зауваживши, що у справах про відшкодування шкоди діє презумпція вини відповідачів, на останніх покладено обов`язок її спростування, дійшов обґрунтованого висновку, що акт про залиття квартири позивача, хоча і складений без участі сторін, не спростовує вину відповідачів. Суд першої інстанції належним чином перевірив доводи позивача, що обстеження квартири відповідача у день залиття проводилося у присутності майстра дільниці та відповідача ОСОБА_3

Вказані обставинна також були підтверджені показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким суд дав належну оцінку.

Крім того, згідно висновків судової будівельно-технічної експертизи №207/08-2015 від 20.08.2015 року, вартість завданого матеріального збитку, для усунення пошкоджень, що виникли внаслідок залиття приміщень квартири АДРЕСА_1 складає 4255 грн. Зі змісту даного висновку також слідує, що доступ експерту до квартири відповідачів забезпечено не було, а тому визначити причину залиття та причинно-наслідковий зв`язок між залиттям і спричиненням матеріальних збитків не вбачається можливим. Разом з тим, експерт, на підставі проведеного візуального обстеження, з певною ймовірністю стверджує, що пошкодження квартири позивача АДРЕСА_4 сталося внаслідок протікання рідини з квартири АДРЕСА_2 , що розташоване поверхом вище (т.1 а.с.37).

Вказаний висновок експерта колегія суддів визнає обґрунтованим, таким що не суперечить іншим матеріалам справи, не викликає сумніву в його правильності та вважає належним, допустимим, достовірним доказом у даній справі.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що затоплення квартири могло відбутися через неналежне утриманням основного стояка мережі, що розміщений поза межами квартири відповідачів, останніми не надано, хоча з урахуванням положень ст. 1166 ЦК України та ст.ст. 12, 81 ЦПК України, це є їх обов`язком.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що шкода позивачу залиттям квартири була спричинена внаслідок халатного відношення на час затоплення співвласників квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться поверхом вище, до мереж відведення (руйнації трійника каналізаційних мереж санвузла), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка також спричинена позивачу затопленням квартири, навівши відповідні мотиви.

Інші доводи апеляційних скарг також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного рішення не впливають, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Також колегія суддів дійшла до висновку, що заява відповідача ОСОБА_3 про відмову у задоволенні позову до нього через сплив позовної давності є необґрунтованою виходячи з наступного.

Відповідачем ОСОБА_3 до апеляційної скарги долучена заява про застосування строків позовної давності через те, що справа в суді першої інстанції розглянута без його участі і він не був належним чином повідомлений про місце, дату і часрозгляду справи.

Частиною третьою статті 267 передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що справа до розгляду судом призначалась неодноразово. Відповідач ОСОБА_3 особисто отримав позову заяву та виклик до суду на 07 вересня 2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення повштового відправлення (т.1 а.с.197). Тобто був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Після цього судові повістки про виклики відповідача в наступні судові засідання, поверталися до суду з відмітками на довідках Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» (т.1 а.с. 202, 210, 229).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 р. у справі № 200/11343/14-ц).

Таким чином, враховуючи, що відповідач знав про наявність спору між ним та позивачем, отримав позовну заяву разом з додатками, був належним чином повідомлений судом першої інстанції про місце, дату і час розгляду справи, а тому мав можливість брати участь у такому розгляді особисто або через представника, та подати відповідну заяву про застосування строків позовної давності, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для розгляду заяви ОСОБА_3 про застосування позовної давності.

Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке згідно приписів п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, і законодавець не пов`язує настання таких наслідків із неправильним вирішенням справи.

Так, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення, відповідно до вимог ст.ст.128, 130 ЦПК України, відповідача ОСОБА_3 про дату час і місце судового засідання 09 квітня 2019 року, в якому було ухвалено оскаржуване рішення. Оскільки наслідки порушення вказаних норм процесуального права є безумовною підставою для скасування судового рішення, незважаючи на те, що спір з правової точки зору судом першої інстанції вирішено правильно, тому апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 квітня 2019 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_8 ) в рахунок відшкодування майнової шкоди 4255,00 грн. та на відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн.

Стягнути ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 грн. з кожного, а також витрати, пов`язані із проведенням експертизи, в розмірі 1000,00 грн. з кожного.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2019 року.

Головуючий: Судді: