Справа № 569/9582/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючої судді - Панас О.В.
при секретарі судового засідання Корнійчук А.В.
з участю:
позивачки ОСОБА_1
представника позивача адвоката Власик В.Я.
відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу в порядку загального провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просить суд розірвати шлюб з ОСОБА_2 , зареєстрований 27.07.2002 року відділом РАГС м. Рівне, актовий запис № 859 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 3000 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дітей.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Власик В.Я. позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримали та просять його задовольнити. Позивач суду пояснила, що протягом останнього року між нею та відповідачем постійно виникають сварки з вини відповідача. Він принижує її, кричить на неї. Їй стало відомо, що відповідач її зраджує з іншими жінками, що в кінцевому результаті призвело до фактичного повного припинення будь-яких шлюбних стосунків між ними. Вказує, що шлюб між ними існує лише формально. Наданий судом термін для примирення не змінив відносин між ними на краще. За існуючих обставин вона дійшла остаточного висновку про те, що збереження шлюбу з відповідачем та подальше спільне життя з ними в якості одного подружжя є категорично неможливим. Крім того, відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей, а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Аліменти просить визначити у твердій грошовій сумі, вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей по 3000 грн. на кожну дитину, щомісячно.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечив проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів, але просив стягнути аліменти у розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину до повноліття кожної дитини. Пояснив, що доплату у сумі до 2000,00 грн. отримував лише у період перебування в АТО, а саме до лютого 2018р. На даний час має дохід виключно із заробітної плати, яка становить близько 9700,00 грн. на місцяь. У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не заявляв клопотання про допит його у якості свідка. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи по справі, та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27.07.2002 року відділом РАГС м. Рівне, актовий запис № 859. Від шлюбу сторони якого мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 2136, зареєстрований 26.08.2010р. відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиці та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 296 від 12.02.2004р., зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції .
Судом встановлено, що сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують з липня 2018 року, спільного господарства , бюджет не ведуть, не мають спільних інтересів і не піклуються один про одного.
За наданий судом строк для примирення не помирилися. Підтвердили у судовому засіданні що втратили один до одного почуття любові, довіри, взаєморозуміння.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружні стосунки припинені з липня 2018р. та не відновлювалися. Сторони проживають окремо. Виходячи з достовірно встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонама відсутні почуття любові, поваги, взаєморозуміння. Примирення не можливе , оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя, та неповнолітніх дітей. Шлюб розірвати.

Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання дітей, які проживають разом з нею, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на їх утримання. При цьому суд враховує, що між сторонами не досягнуто домовленості про участь відповідача в утриманні дітей.
Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня 2019 року - 2218 грн.
Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).
Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)
Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює та отримує дохід у виді заробітної плати, яка за розміром у місяць становить близько 3800,00 грн. згідно довідки № 4 , виданої ФОП ОСОБА_5 .
Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 працює у військовій частині НОМЕР_1 , його щомісячний дохід становить близько 9700,00 грн. згідно довідки № 497 від 14.11.2018р., довідки № 498 від 14.11.2018р.
Враховуючи встановлені по справі обставини, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі по 1616 гривень 67 копійок щомісячно, на кожну дитину, що є близько до встановленого прожиткового мінімуму, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним, з моменту пред`явлення позову до суду. Окрім того, визначена судом сума аліментів становить близько 1/6 частки від доходу відповідача на кожну дитину, а сумарно 1/3 частка, виходячи з розрахунку: 9700,00 грн. : 1/3 частку = 3232,00 грн.6 2 = 1616,67 грн., та узгоджується з законодавчо визначеним розміром аліментів у разі видачі судового наказу за ч. 5 ст. 183 СК України. При цьому суд враховує, що відповідач позов в частині стягнення аліментів визнав частково. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього інших, крім дітей, утриманців, тощо), судом не встановлена. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 704,80 грн. в частині понесених нею витрат по оплаті судового забору та 704,80 грн. за вимогу щодо стягнення аліментів, від сплати якої позивачка була звільнена при пред`явленні позову до суду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27.07.2002 року відділом РАГС м. Рівне, актовий запис № 859, розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Бродівське Острозького району Рівненської області на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1616 (одна тисяча шістсот шістнадцять) грн. 67 коп. з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 23.05.2018 р. до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Бродівське Острозького району Рівненської області на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1616 (одна тисяча шістсот шістнадцять) грн. 67 коп. з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 23.05.2018 р. до повноліття дитини.
Рішення суду в частині стягнення аліментів на кожну дитину у межах суми платежу за один місяць з 23.05.2018р. по 23.06.2018р. - допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету України.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 .
Повне рішення виготовлене - 14.01.2019 року.

Суддя: О.В.Панас