Справа № 461/4193/17 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/1118/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 березня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року публічне акціонерне товариство (далі-ПАТ) «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.06.2013 року станом на 18.05.2017 року в розмірі 110097 грн. 04 коп., з яких: 13927 грн. 45 коп. заборгованість за кредитом; 87600 грн. 68 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 2850 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) і 5218 грн. 91 коп. штраф (процентна складова).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, а тому підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до цих пунктів.

Зазначає, що підписом у заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір.

У зв`язку з тим, що відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами та іншими витратами відповідно до умов договору, утворилась заборгованість, яку банк просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 14 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ПАТ «Акцент-Банк», просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг відповідач отримала кредитну картку зі встановленим на ній кредитним лімітом і своїм підписом підтвердила ознайомлення з цими Умовами і Правилами, відповідно до п.6.1 яких, клієнт зобов`язаний не передавати карти, ПІН-коди третім особам, не використовувати карти або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором, або таких, що суперечать діючому законодавству.

Зазначає, що згідно з п.6.11 цих Умов і Правил, клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ОСОБА_2 або отримання відомостей про їх незаконне використання, зокрема, при настанні вказаних випадків необхідно звернутись у відділення банку, в якому обслуговується картка чи за телефонами банку, однак, відповідач не надала суду жодного доказу, який би підтверджував факт повідомлення нею банку щодо втрати картки та/або ОСОБА_2 шляхом шахрайських дій невстановлених осіб та який би підтверджував взагалі існування невстановлених осіб, які шахрайськими діями заволоділи її картою та/або ОСОБА_3 .

Наголошує, що звернення відповідачки з відповідною заявою до правоохоронних органів не підтверджує правдивість відомостей, викладених у її заяві, оскільки на даний час слідством не підтверджено факту вчинення даного злочину.

Крім того, зазначає, що відповідно до п.8.3 Умов і Правил, якщо тримач карти дає згоду на проведення операцій з картами чи нанесеними на неї даними поза його полем зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання в подальшому. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються вірним вводом ОСОБА_2 , а згідно з п.8.4 Умов і Правил, тримач карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмового повідомлення тримача про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжувались авторизацією, до моменту постановки карти в стоп-лист платіжної системи.

Апелянт звертає увагу, що даний переказ грошових коштів з карти відповідача не був помилковим чи-то неналежним, оскільки при його проведенні було виконано всі необхідні підтверджуючі дії, отримувач мав карту, вставив її до банкомату, ініціював операцію щодо зняття коштів та підтвердив її ОСОБА_3 , який знав лише відповідач, а тому саме відповідач несе відповідальність за здійснення платіжної операції зі зняття з її рахунку грошових коштів.

Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вона кредитних коштів у банку не замовляла і їх не отримувала, а про несанкціонований доступ до її картрахунку вона повідомила банк і невідкладно звернулась у правоохоронні органи. Крім того, вважає безпідставним нарахування пені та комісії.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 24.04.2018 року для розгляду цивільної справи №461/4193/17 (провадження №22-ц/783/1271/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Мельничук О.Я., суддів: Крайник Н.П., Савуляка Р.В.

Відповідно до указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

18.10.2018 року цивільна справа №461/4193/17 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 19.10.2018 року, для розгляду цивільної справи №461/4193/17 (провадження №22-ц/811/1118/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Ухвалою колегії суддів у названому складі справу призначено до розгляду в Львівському апеляційному суді.

Після оголошеної в судовому засіданні перерви учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується розпискою представника відповідача (а.с.165) та врученням позивачу судової повістки 27.08.2019 року (а.с.168), від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його перебуванням у відрядженні та неможливістю відповідача з`явитись в судове засідання за станом здоров`я, однак, жодного підтверджуючого причини неявки письмового документа до клопотання не долучено, а тому, підстав визнавати вказані причини неявки сторони відповідача в судове засідання апеляційного суду поважними немає, від позивача клопотань про відкладення розгляду справи не надходило і про причини неявки суд не повідомлялось, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.247 та ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у відсутності сторін без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 19.11.2019 року, є дата складення повного судового рішення 22.11.2019 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного 06.06.2013 року між сторонами кредитного договору №б/н відповідач отримала кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Договір оформлений шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил банківських послуг у А-Банку.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.06.2013 року станом на 18.05.2017 року становить 110097 грн. 04 коп., з яких: 13927 грн. 45 коп. заборгованість за кредитом; 87600 грн. 68 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 2850 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина) і 5218 грн. 91 коп. штраф (процентна складова).

Згідно з доводами відповідача, 12.11.2014 року грошовими коштами в сумі 13927 грн. 45 коп. (заборгованість за тілом кредиту) заволоділи невідомі їй особи, шахрайським способом, представившись працівниками банку, про що нею того ж дня повідомлено Галицький РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

Звернення відповідача підтверджується довідкою Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області і відомості, викладені в заяві ОСОБА_1 , внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004228 від 13.11.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Відповідно до постанови Правління НБУ №705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», користувачі мають право використовувати електронні платіжні засоби для здійснення платіжних операцій відповідно до режимів рахунків, установлених нормативно-правовими актами НБУ та умов договору з емітентом (п.1 розділу ІІІ Постанови).

Користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками врегульовані в розділі VІ Постанови.

Згідно з п.2 цього розділу, користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Відповідно до п.5 цього розділу, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувались користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк (п.6).

У п.9 цього розділу передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ОСОБА_4 або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічні за змістом положення визначені Умовами і Правилами надання банківських послуг у А-Банку.

Однак, не зважаючи на це, відповідач розголосила третім особам дані платіжної картки та інформацію, яка була достатньою для проведення ними 12.11.2014 року платіжної операції по зняттю з рахунку позивача грошових коштів в сумі 13927 грн. 45 коп.

Отже, саме через дії відповідача треті особи змогли заволодіти її коштами з карткового рахунку, а тому саме відповідач, а не банк, несе відповідальність за втрату коштів з власного рахунку.

Суд першої інстанції наведених вище обставин справи не врахував, належним чином доводи сторін не перевірив, а тому дійшов помилкового висновку про відповідальність позивача за проведення спірної операції по рахунку позивача.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «Акцент- Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Враховуючи викладене й те, що у підписаній відповідачем заяві не передбачено сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 27,6% річних, як просить стягнути позивач з відповідача за вказаним позовом, посилаючись на Умови та Правила надання банківських послуг, та не передбачено сплати пені, комісії та штрафу у вказаних позивачем розмірах, колегія суддів, із урахуванням наведених вище норм матеріального права та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), доходить висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 87600 грн. 68 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом; 2850 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 5218 грн. 91 коп. (процентна складова).

При цьому, вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 13927 грн. 45 коп., є законною, а тому підлягає задоволенню, оскільки надання банком кредиту у вказаному вище розмірі підтверджено доказами, які є в матеріалах справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову лише в частині стягнення з відповідача у користь позивача заборгованості за кредитом розмірі 13927 грн. 45 коп., решта вимог позивача є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України та часткового задоволення позову (13%) і, відповідно, часткового задоволення апеляційної скарги (13%), з урахуванням принципу пропорційності, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 558 грн. 28 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 березня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (м.Дніпро, вул.Батумська, 11, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.06.2013 року в розмірі 13927 гривень 45 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (м.Дніпро, вул.Батумська, 11, ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 558 гривень 28 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.