Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Добривечір А.О., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів

на утримання дитини,-

УСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року до суду звернулася ОСОБА_3 (надалі за текстом - позивач) з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що позивач з відповідачем проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу з травня 2011 р. по січень 2012 р. В результаті спільного проживання сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , відповідний актовий запис № 836, видане 13.04.2018 р. повторно Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Як вбачається із свідоцтва про народження в графі батьки зазначені: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 . Посилаючись на те, що з відповідачем в подальшому сімейне життя не склалося, відносини у сім`ї почали погіршуватись, з`явились непорозуміння і, як результат, подальше спільне проживання стало неможливим. З січня 2012 р. сторони проживають окремо, а відтак, позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом..

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.02.2019 року позов було задоволено частково, з відповідача було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини, у розмірі ј частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 серпня 2018 року і досягнення ОСОБА_4 повноліття, а також, суму судового збору.

У квітні 2019 року відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд Заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 05.02.2019 року з посиланням на те, що він не був повідомлений судом про розгляд справи, не знав про ухвалення заочного рішення, судових повісток про виклик до суду не отримував, оскільки за місцем своєї реєстрації він не проживає.

Крім того, відповідач посилався на наявність істотних для справи обставин, що не були враховані судом при постановленні оскаржуваного рішення. Зокрема зазначив, що з 15 серпня 2015 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , яка є непрацездатною, а від даного шлюбу у останнього на утриманні знаходиться донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружина.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.04.2019 року призначено заяву про перегляд заочного рішення до судового розгляду.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09.09.2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року задоволено, заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні наголошувала на стягненні аліментів у розмірі ј з усіх видів доходів.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив стягнути аліменти у розмірі 1/6.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши відповідача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, позивач з відповідачем, проживали, однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу з травня 2011 р. по січень 2012 р. В результаті спільного проживання сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , відповідний актовий запис № 836, видане 13.04.2018 р. повторно Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Зі свідоцтва про народження вбачається, що, в графі батьки зазначені: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 (а.с. 13).

Як вбачається із матеріалів справи, з відповідачем, в подальшому, сімейне життя не склалося, відносини у сім`ї почались погіршуватись, з`явились непорозуміння і, як результат, подальше спільне проживання стало неможливим. З січня 2012 р. сторони проживають окремо, дитина від шлюбу проживає разом з позивачем.

Також, судом встановлено, що відповідач має на утриманні ще малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія ( НОМЕР_2 ).

Стаття 124 Конституції України встановлює, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 вказаної Конвенції кожен, чиї права та свободи, вказані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У той же час, у пункті 36 Рішення від 09.12.2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає право не тільки ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 Рішення від 13.01.2011 року «Чуйкіна проти України».

Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Водночас, позивач в своєму позові просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, але не більше як за три роки, натомість, не обгрунтовуючи свої вимоги в цій частині, а відтак, суд виходив з наступного.

Згідно вимог ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Позивачем суду не представлено, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 191 СК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказів того, що останньою вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача і остання не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а відтак, суд не має правових підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, з огляду на відсутність факту ухилення від сплати аліментів.

У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України (надалі за текстом - ЦПК України) кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

А відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 (однієї шостої) заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10.08.2018 р. до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 гривень з позовних вимог про стягнення аліментів.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191, 4, 5, 10-13, 76-81, 141, 263 - 265, 268, 273, 352, 354- 356, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів - задовольнити частково;

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 (однієї шостої) частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 серпня 2018 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття - 18 років;

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити;

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок;

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 );

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 );

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України);

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Гребенюк