КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гуля В.В., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві приватної власності належить автомобіль «Lexus», номерний знакНОМЕР_1 . 24 грудня 2015 рокуповул. Мельникова, 81, ум. Києві, відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Lexus», номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля «Chevrolet» номерний знакНОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Вказана ДТП відбулась з вини відповідача, що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2017року по справі № 761/44211/16-ц. В результаті ДТП, належний позивачці автомобіль отримав механічні пошкодження. ОСОБА_2 за власні кошти здійснила відновлювальний ремонт автомобіля, вартість якого склала 18878,00 грн.. Крім того, позивачка вважає, що також їй було спричинено моральну шкоду, внаслідок пошкодження належного майна, а також додаткових зусиль, які вона вимушена прикласти для відновлення душевного спокою. Просила суд стягнути з відповідача на свою користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 18878,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 18878,00 грн.; відшкодування моральної шкоди - 5000,00 грн.; судовий збір у розмірі 1280,00 грн..

25 лютого 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 10 вересня 2019 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що посилання на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року по справі № 761/44211/16-ц, є хибним, оскільки він не приймав участь у розгляді тієї справи і дізнався про неї лише зараз. Зазначає, що він не був учасником ДТП, яке сталася 24.12.2015 року по вул. Мельникова, 81 в м. Києві з автомобілем «Lexus», номерний знакНОМЕР_1 . Звертає увагу, що у постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року чітко зазначено, що «під час руху не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого і здійснив зіткнення», а з наданого позивачем акту виконаних робіт №1116 від 03.02.2017 року, зазначено, що ремонту підлягає задній бампер автомобіля «Лексус», номерний знак НОМЕР_3 , а ні бокова частина автомобіля «Lexus», номерний знак НОМЕР_1 , що не відноситься до пошкоджень при ДТП.

ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу, у встановлений судом строк, не подав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що майнова і моральна шкода завдана позивачці з вини відповідача.

Так, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що заявлені позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди ґрунтуються на вимогах закону, азадовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що діями відповідача позивачці завдано моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від останньої, додаткових зусиль для організації свого життя, відчуття нею негативних емоцій, перебування у стресовій ситуації.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Правовідносини щодо відшкодування майнової та моральної шкоди урегульовано нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить автомобіль «Lexus», д.н. НОМЕР_1 (а.с. 4).

Судом встановлено, що 24 грудня 2015 рокупо вул. Мельникова, 81 в м. Києві, відбулась ДТП, за участію автомобілів: «Lexus», д.н. НОМЕР_1 та автомобіля «Chevrolet» д.н. НОМЕР_2 під керуванням відповідача.

Автомобіль позивачки «Lexus», д.н. НОМЕР_1 , у результаті вищевказаної ДТП зазнав пошкоджень.

Із Протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №111988 вбачається, що громадянин ОСОБА_1 24.12.2015 року в м. Києві по вул. Мельникова, 81, керуючи автомобілем «Chevrolet» д.н. НОМЕР_2 порушив правила п. 2.10 А ПДР України (а.с. 87).

Зазначена ДТП мала місце з вини відповідача, що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2017р. по справі № 761/44211/16-ц (а.с. 5).

Згідно Акту виконаних робіт від 03 лютого 2017 року та товарного чеку № 1116 від 03 лютого 2017 року ФОП ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки склала 18878,00 грн. (а.с 47, 48).

Аналізуючи вищезазначені норм права та обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди ґрунтуються на вимогах закону.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду першої інстанції, що діями відповідача позивачці завдано моральних страждань, які виразились у втраті нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від позивача, додаткових зусиль для організації свого життя, відчуття нею негативних емоцій, перебування у стресовій ситуації. А також погоджується з розміром моральної шкоди визначеної судом у 5000,00 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був учасником ДТП, яка сталася 24.12.2015 року по вул. Мельникова, 81 в м. Києві з автомобілем «Lexus», номерний знак НОМЕР_1 . та проведеним через півтора роки ремонтом автомобіля «Лексус», номерний знак НОМЕР_3 на весні 2017 року, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року по справі № 761/44211/16-цвідповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 122-4 КУпАП України, і дана постанова не оскаржувалась в передбаченому законом порядку відповідачем і є чинною на час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що у постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року чітко зазначено, що «під час руху не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого і здійснив зіткнення», а з наданого позивачем акту виконаних робіт №1116 від 03.02.2017 року, зазначено, що ремонту підлягає задній бампер автомобіля «Лексус», номерний знак НОМЕР_3 , а ні бокова частина автомобіля «Lexus», номерний знак НОМЕР_1 , що не відноситься до пошкоджень при ДТП, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зі схеми ДТП (а.с. 88) вбачається, що зіткнення ТЗ відбулося у задню ліву частину автомобіля «Lexus», номерний знак НОМЕР_1 , де знаходиться бампер.

Доводи апеляційної скарги про те, що номерні знаки автомобіля позивача не співпадають з номерним знаком зазначеним в акті виконаних робіт №1116 від 03.02.2017 року, суд апеляційної інстанції не приймає до увагу, оскільки зазначені доводи спростовуються оригіналом акту №1116 від 03.02.2017 року, який знаходиться в матеріалах справи (а.с. 48) та у якому зазначено автомобіль «Lexus», номерний знак НОМЕР_1 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанціївважає, що майнові та немайнові права позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 1166, 1167, 1197, ЦК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «19» листопада2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіВ.В. Гуль
О.І. Сліпченко