КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
755/9097/19 Доповідач: Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва 23 серпня 2019 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей,-

у с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу до повноліття дітей. Зазначала, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 2012 року, від якого вонимають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час діти проживають з нею, відповідач не надає допомогу на утримання дітей, у зв`язку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року позов було задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти не в розмірі 1/3, а в розмірі ј усіх видів доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, зазначаючи, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права. Указує, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2011 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку на утримання двох дітей до досягнення ними повноліття. Проте вказане рішення не було предметом дослідження в суді першої інстанції з тих підстав, що копію рішення він отримав лише 18.09.2019 року в архіві Дніпровського районного суду м. Києва. Позов ОСОБА_2 він отримав на пошті лише 17.08.2019 року - за 6 днів до оскаржуваного рішення. За характером роботи у нього фізично не вистачило часу знайти адвоката, отримати консультацію, знайти докази, оформити процесуальні документи та передати їх до суду. За умови залишення в силі оскаржуваного рішення, щомісячно з його заробітної плати буде стягуватись 2/3 його заробітної плати, що є несправедливим. Суд першої інстанції взагалі не вирішував питання необхідності утримання , позивач не надала жодного доказу та не пояснила чому вона потребує кошти на утримання дітей. Позивач працевлаштована, отримує заробітну плату, мешкає з іншим чоловіком, який теж працевлаштований. Зазначає, що кошти потрібні не на утримання дітей, а безпосередньо позивачу на її нове життя і отримані кошти від нього будуть витрачатись не в інтересах дітей, а на особисті потреби позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, зазначаючи про те, що у відповідача було достатньо часу для надання відзиву на її позов, оскільки його копію він отримав 21.07.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідачем не надано доказів того, що він дійсно утримує дітей за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2011 року. До того ж станом на дату подачі даного позову, син відповідача від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вже досяг повноліття, а отже аліменти за вказаним судовим рішенням мають стягуватися лише на одну дитину, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з вирахуванням рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, тобто в 1/6 частині заробітку (доходу) відповідача. Отже стягнення з відповідача 1/3 частини його доходів на утримання двох дітей від її з ним шлюбу, відповідає ч. 1 ст. 182 СК України та не суперечить вимогам ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При розгляді справи судом першої інстанції установлено, що 14 листопада 2012 року між сторонами укладеношлюб (а.с.3).

Сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4,5).

Обставини того,що сторони разом не проживають, діти проживають з позивачем, відповідач не надає допомогу на утримання дітей, останнім не спростовано.

Стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів на утримання синів сторін ОСОБА_8 та ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд першої інстанції урахував, що відповідач є працездатним чоловіком, відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. При визначенні розміру аліментів, суд виходив із засад розумності та справедливості, можливості відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дітей з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дітей та їх гармонійного розвитку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, обговоривши аргументи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів уважає рішення суду законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційної скарги якого не спростовують з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини 1 статті 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить стягнути аліменти в розмірі ј частини від усього його заробітку (доходу), зазначаючи про те, що судом не враховано, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2011 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку на утримання двох дітей до досягнення ними повноліття.

Проте з такими доводами відповідача колегія суддів погодитись не може, оскільки, відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отримавши копію позовної заяви ОСОБА_2 з копією ухвали суду про відкриття провадження, у якій судом роз`яснено право відповідача на подання відзиву на позов з поданням відповідних доказів, ще 12.07.2019 року ( а.с.17), ОСОБА_1 відзив на позов не подавав та про зазначені обставини суд не повідомляв.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2011 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Разом з тим наявність указаного рішення на розмір, визначених судом першої інстанції аліментів в даній справі не впливає, оскільки син відповідача, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , досяг повноліття ще 04.05.2015 року.

Отже, на час ухвалення рішення суду в даній справі, 23.08.2019 року, обов`язок ОСОБА_1 щодо утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , припинився, унаслідок чого аліменти за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2011 року мають стягуватися лише на одну дитину, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з вирахуванням рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, тобто в 1/6 частині заробітку (доходу) відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов»язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач на незадовільний стан здоров`я не посилається, є працездатною особою.

Твердження відповідача про те, що отримані кошти від нього будуть витрачатись не в інтересах дітей, а на особисті потреби позивача, є припущенням ОСОБА_1 , а частина 6 статті 81 ЦПК України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення.

Аргумент апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вирішував питання необхідності утримання дітей на увагу взагалі не заслуговує, оскільки кожна людина має потреби в існуванні (їжа, одяг, комфорт, користування житлово-комунальними, медичними послугами) та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку, що потребує матеріальних витрат.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на викладене, визначення у даній справі судом першої інстанції аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання синів сторін, не порушує ні його інтереси, ні інтереси його дитини від першого шлюбу, оскільки на кожного з трьох неповнолітніх дітей відповідача припадатиме по 1/6 частці заробітку (доходу) відповідача.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність рішення суду ухваленого в даній справі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва 23 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т. І. Ящук