Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/128/19
Провадження № 2/191/15/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10.05.2019 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого F судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття з реєстрації,-
09.01.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, вимоги у якій 11.04.2019 року уточнила. В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначила, що їй на праві власності, згідно договору дарування від 30.10.1992 року належить житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Новоолександрівка, вул. Чкалова, 41. У 2007 році, позивач, на прохання сина ОСОБА_3, надала дозвіл на реєстрацію місця проживання його співмешканки ОСОБА_2. Трохи згодом були зареєстровані у будинку позивача і їх діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Проте, з моменту реєстрації по теперішній час відповідач проживає в іншому житловому будинку, який розташовано за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Славгород, вул. Залізнична, 69. 03.05.2017 року син позивача ОСОБА_3 помер. Тобто, на сьогоднішній час відповідач цілком забезпечена власним житлом, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації за адресою належного позивачу будинку, не бажає. При цьому, відповідач не несе жодних витрат по сплаті комунальних послуг. Реєстрація ОСОБА_2 створює позивачу перепони в оформленні субсидії. В звFязку із викладеним, посилаючись на ст. ст. 316, 319, 391, 405 ЦК України, позивач ОСОБА_3 просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування майном шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Новоолександрівка, вул. Чкалова, 41, та зняття її з реєстрації.
До початку судового засідання позивач надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що уточнені позовні вимоги підтримує повністю, просить розгляд справи здійснювати без її присутності, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зFявилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її присутності, відзиву на позов не надала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.
Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного.
З наданої суду копії договору дарування від 30.10.1992 року, посвідченого секретарем Новоолександрівської сільської Ради народних депутатів Синельниківського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за F56 та зареєстрованого в КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 22 березня 1993 року, встановлено належність на праві власності ОСОБА_1 будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Новоолександрівка, вул. Чкалова, 41 (а.с.6).
Відповідно до довідки та акту обстеження, виданих 18.12.2018 року виконавчим комітетом Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, зазначено, що за вказаною вище адресою з 31.07.2007 року є зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, 27. 11.2006 року народження, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які станом на 18.12.2018 року у даному будинку не проживають (а.с.10, 12).
З огляду на викладене, заявлений позов підлягає розгляду в порядку статті 391 ЦК України, в якій закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Вказана норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Проте зазначена норма не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу, але уточнена позивачем вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, відповідає положенню ст. 391 ЦК України.
Відповідно до ст.7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 F1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що закон F1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повFязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повFязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13 червня 1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п. 69).
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України зміст права власності становить належність власнику права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, суд, зFясувавши підставу позову ОСОБА_3, встановив належність останній на праві власності житлового будинку, реєстрація в якому відповідача ОСОБА_2, яка не є членом сімFї позивача, створює останній перешкоди у користуванні даним нерухомим майном, тому обраний ОСОБА_3 спосіб захисту порушеного права як усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування ним, підлягає задоволенню, як належним чином обґрунтований та підтверджений належними доказами. В частині заявленої вимоги про зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2, суд не вбачає підстав для задоволення, виходячи з того, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, тому дана вимога є передчасною.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 391 ЦК України, Законом України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10-13, 76-80, 189, 198, 200, 206, 259, 263-268, 280-284, 289 ЦПК України суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття з реєстрації, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим будинком F41, розташованим по вул. Чкалова у с. Новоолександрівка Синельниківського району Дніпропетровської області.
В іншій частині позовних вимог, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: