ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8841/19 Справа № 205/6666/18 Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої органами досудового розслідування,

В С ТА Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що внаслідок незаконних дій з боку працівників СУ ГУНП в Дніпропетровській області, які виразились в незаконному затриманні його, нанесенні тілесних ушкоджень та протиправному позбавленню позбавленні волі, йому було спричинено матеріальну шкоду на суму в розмірі 137,10 грн. та моральну шкоду в сумі 200 000,00 грн, яку він просив відшкодувати на його користь за рахунок держави.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із Державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальну шкоду, завдану органами досудового розслідування в сумі 137,10 грн та моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням частково, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби Українина його користь в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 200 000 грн.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, не врахував, що після протиправного тримання в Дніпропетровському ІТТ стан його здоров`я погіршився, а з 13.08.2018 року по 22.08.2018 року він перебував на стаціонарному лікуванні, що супроводжувалося сильними душевними хвилюваннями, тому суд невірно визначив розмір моральної шкоди.

Представником Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області подано пояснення на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині стягнення матеріальної шкоди рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 червня 2018 року ОСОБА_1 затримано в порядку ст.208 КПК України слідчим СУ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Марушкіним С.І. (а.с.6-9).

Згідно довідки ІТТ №1 ГУНП в Дніпропетровській області від 07.09.2018 року, 23.06.2018 року об 23-55 год. до ізолятора тимчасового тримання був доставлений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 25.06.2018 року об 10-50 год. ОСОБА_1 вивозився на слідчі дії за вимогою начальника СУ ГУНП в Дніпропетровській області Вижник (а.с.16).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2018 року зобов`язано керівництво Дніпропетровського ізолятора тимчасового тримання, того, хто буде старшим по цій установі на час пред`явлення ухвали до виконання, негайно з часу отримання цієї ухвали 25 червня 2018 року звільнити з-під варти громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14-15).

Таким чином, ОСОБА_1 безпідставно був затриманий працівниками СУ ГУНП в Дніпропетровській області 23.06.2018 року та утримувався в ІТТ в період з 07-55 год. 23.06.2018 року по 18-00 год. 25.06.2018 року, в зв`язку чим поніс матеріальні витрати в сумі 137,10 грн (а.с.21).

Висновком судово-медичного експерта №1878 від 26.06.2018 року встановлено, що у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки (а.с.18-20).

Відповідно до довідки по кримінальному провадженню від 12.12.2018 року, наданою слідчим СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, за фактом звернення ОСОБА_1 із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, 05 вересня 2018 року розпочато кримінальне провадження № 0001088 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 371 КК України. 26 жовтня 2018 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину (а.с.44-45).

Враховуючи період затримання та тримання позивача в ІТТ і перебування його в СУ ГУНП в Дніпропетровській області, який склав 2 дні та 09-00 годин, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань ОСОБА_1 , які були викликані зміною його нормального життєвого ритму, нормальних життєвих зв`язків, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.23, 1167, 1173, 1176 Цивільного Кодексу України, ст.ст.1, 2, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції не враховано обсяг його душевних страждань та погіршення здоров`я, тому невірно встановлено розмір моральної шкоди, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на таке:

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб, при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статей 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Як роз`яснено у п. 6.4. Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 року №35-13/797) моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Приймаючи до уваги тривалисть перебування позивача під вартою, характер завданих ушкоджень та розмір понесеної матеріальної шкоди, визначена судом сума відшкодування моральної шкоди відповідає обставинам справи, засадам розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення в оскаржуваній частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 липня 2019 року - залишити без змін в оскаржуваній частині.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова