ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року

м.Суми

Справа №591/4398/17

Номер провадження 22-ц/816/17/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собина О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

представника ГУНП в Сумській області та УМВС України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії - Литвиненка А.О.,

представника прокуратури Сумської області - Вортоломея М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії та прокуратури Сумської області

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Шелєхової Г. В. у м. Суми

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії, Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області, про стягнення неправомірно вилучених і неповернутих коштів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, який мотивувала тим, що 28 липня 1999 року у неї вдома, за адресою АДРЕСА_1, працівниками міліції був проведений обшук по кримінальній справі №78347, порушеній за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 143 КК України (1960 року). Приводом для проведення обшуку в квартирі стало її знайомство з підозрюваним по кримінальній справі №78347 ОСОБА_5 До кримінальної відповідальності ОСОБА_5 притягався за незаконне зберігання зброї та боєприпасів. Вподальшому, ОСОБА_5 помер внаслідок серцевого захворювання, перебуваючи під арештом в слідчому ізоляторі УМВС України в Сумської області. Кримінальна справа розслідувалась слідчою групою Управління УМВС України в Сумській області. Згідно протоколу обшуку, у неї були вилучені грошові кошти в сумі 11355 дол. США та 2700 грн. Вилучені кошти досудовим слідством арештовані не були, речовими доказами не визнавались. ОСОБА_1 по кримінальній справі декілька разів допитувалась в якості свідка, до кримінальної відповідальності не притягувалась, в статусі підозрюваної не перебувала. 05 серпня 1999 року постановою слідчого СУ УМВС України в Сумській області Осіпова О.С. вилучені у неї грошові кошти передано на депозитний рахунок Шосткинського МВ УМВС України на строк 12 місяців, який був відкритий в АКБ «Україна». Ця банківська установа припинила свою діяльність 16 липня 2001 року. Працівниками міліції причини неможливості повернення коштів вилучених у ОСОБА_1 пояснювались тим, що їх не стало як рахунків міськвідділу так і самого банку. Керівництво Шосткинського МВ УМВС України надавали довідки, якими підтверджували, що ними вживаються заходи до повернення коштів. До ліквідації банку «Україна», тобто до 16 липня 2001 року, ці кошти утримувались і не повертались заявниці без будь-яких процесуальних підстав. Крім того, у зв'язку з вилученням всіх особистих збережень позивачці завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у 300 000 грн. Протиправні дії органів оперативно-розшукової діяльності, органів досудового розслідування та прокуратури, завдали їй душевних страждань протягом тривалого часу. Вона була вимушена підшукувати додаткові можливості для забезпечення свого існування. Посилаючись на Конституцію України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду», Наказ Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04.03.1996 року «Про затвердження Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" ОСОБА_1 просила визнати протиправними дії органів досудового слідства стосовно вилучення при обшуку і неповернення грошових коштів та стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 11355 дол. США та 2700 грн. та 300 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії органів досудового слідства стосовно неповернення грошових коштів та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 11355 доларів США, 2700 гривень.

В іншій частині вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії, посилаючись на необґрунтованість, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

При цьому зазначає, що позивачем не надано доказів, згідно яких можливо б було встановити право приватної власності позивача на грошові кошти 11355 дол. США та 2600 грн. Крім того, позивач не зверталася до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину працівниками органів досудового слідства, а саме незаконного заволодіння належними їй на праві власності грошовими коштами. Фактично кошти у сумі 11355 дол. США та 2600 грн. були вилучені за місцем спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (АДРЕСА_1), і аж ніяк не у ОСОБА_1 На момент обшуку та під час проведення досудового розслідування позивачем не було надано доказів про право власності на вказані кошти. Про те, що кошти належать їй, остання почала зазначати після смерті ОСОБА_5

В апеляційній скарзі прокуратура Сумської області, посилаючись на не з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій органів досудового слідства стосовно не повернення грошових коштів скасувати та постановити в цій частині нове рішення про закриття провадження у справі, а в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з Державної казначейської служби України 11355 дол. США та 2700 грн. скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошових сум.

При цьому вважає, що надана судом першої інстанції оцінка протиправності дій органів досудового слідства під час вчинення процесуальних дій щодо вилучення та не повернення коштів у кримінальній справі здійснена судом у порядку цивільного судочинства поза компетенцією та всупереч вимогам законодавства. При цьому, суд під час розгляду справи у спорах, що виникають у зв'язку із відшкодуванням заподіяної шкоди має право лише оцінити наявні докази щодо дії чи бездіяльності особи та чи вчинені вони цією особою. Матеріали справи не містять жодної ухвали слідчого судді чи судового рішення, яким би визнавались дії чи бездіяльність органів досудового слідства, у т.ч. Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо вилучення чи не повернення коштів протиправними, що виключає цивільно-правову відповідальність. Судом не надано оцінку судовому рішенню Апеляційного суду Сумської області від 20.03.2002 року, відповідно до якого прийнято рішення про закриття провадження у справі №2-78/2 за її зверненням до суду із скаргою на неправомірні дії органів досудового слідства. З урахуванням цього, підстави для стягнення на користь позивача будь-яких коштів відсутні.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення місцевого суду сторонами не оскаржується.

У відзиві Головне управління Національної поліції в Сумській області на апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників УМВС України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії та прокуратури Сумської області, які підтримали доводи апеляційних скарг, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінальної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга УМВС України в Сумській області підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокуратури Сумської області підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що 27.07.1999 року прокурором прокуратури Сумської області радником юстиції ОСОБА_6 була порушена кримінальна справа № 78347 за ознаками злочину, передбаченого ст.143 ч.2 КК України за фактом заволодіння грошовими коштами громадян шляхом обману та зловживання довірою з боку посадових осіб малого приватного підприємства (МПП) «Інваспорт» .

Попереднім слідством було встановлено, що протягом з кінця 1998 року по липень 1999 року приватний підприємець ОСОБА_5, займаючись підприємницькою діяльністю на території Сумської та Чернігівської областей, укладав з громадянами угоди купівлі-продажу виготовлених ними з наданих ОСОБА_5 матеріалів вхідних квитків, приймаючи при цьому у громадян в заставу грошові кошти для забезпечення даної угоди. Гарантом повергнення грошових коштів, які отримував ОСОБА_5 виступало МПП «Інваспорт», яке надавало для роботи з громадянами орендовані підприємством приміщення. Крім цього співробітники та посадові особи МПП «Інваспорт» по довіреностям ОСОБА_5 також приймали у населення грошові кошти. 23.07.1999 року посадові особи МПП «Інваспорт», припинивши повернення наданих у заставу грошових коштів, заволоділи грошима в сумі приблизно 1 000000 грн. і зникли у невідомому напрямку.

Оскільки досудовим слідством було встановлено, що ОСОБА_5 перебуває у фактичних шлюбних відносинах з позивачем у даній справі ОСОБА_1 і проживає в належній їй на праві власності квартирі за адресою АДРЕСА_1, тому 28 липня 1999 року у цьому житловому приміщенні працівниками міліції був проведений обшук по кримінальній справі. Згідно протоколу обшуку за вказаною адресою було виявлено у шкільній сумці пістолет марки ТТ НА 69, 1942 р.в., 8 бойових набоїв в магазині; автомат «СИГА 410К-01» № НОМЕР_1; 23 набої калібром 7,62 м.м.; автоматні набої в кількості 150 шт. калібр 5,45м.м.; 17 бойових набоїв до пістолета ТТ - 7,62мм; циліндричний предмет захисного кольору з коричневою кришкою зверху; мисливський ніж в чохлі; запал до гранати 1 шт; долари США в кількості 11355 та 2600,00 гривень . Будь-яких зауважень та заяв від присутніх при обшуку та понятих не надійшло. (т.1, а. с. 15-16, 88-89).

05 серпня 1999 року постановою слідчого СУ УМВС України в Сумській області Осіпова О.С. 11357 доларів США та 2600,00 грн. передано на депозитний рахунок Шосткинського МВ УМВС України на строк 12 місяців і зазначено, що грошові кошти зберігати до вирішення питання по суті (т. 1, а. с. 103).

29 липня 1999 року ОСОБА_1 була допитана в якості свідка. Згідно до протоколу встановлено, що : «За адресою АДРЕСА_1, проживаю з донькою та співмешканцем у незареєстрованому шлюбі ОСОБА_5 (який працює приватним підприємцем) …. З приводу вилучених у моїй квартири доларів США я можу пояснити, що їх саме ОСОБА_7 позичив під відсотки у ОСОБА_8 для придбання квартири…» (т.1, а.с. 90-91 ).

Вподальшому ОСОБА_1 змінила свої покази щодо приналежності вилучених у її квартирі доларів США і при допиті її в якості свідка 21.08.2001 року пояснила, що дані кошті є її особистими накопиченнями і збирались нею та її колишнім чоловіком протягом тривалого часу, а попередні пояснення щодо належності їх ОСОБА_5 є неправдивими і вона їх давала, оскільки хвилювалась, що її арештують і її неповнолітня донька залишиться без матері (т.1, а.с.97-101).

30 липня 1999 року стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід - тримання під вартою, а 05 серпня 1999 року йому було пред'явлене обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ст.222 ч.1 КК України (в редакції 1960 року). ОСОБА_5, перебуваючи під вартою в слідчому ізоляторі, у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, адміністрацією СІЗО № 25, був переведений до Сумської міської лікарні де 13 листопада 1999 року помер.

Згідно довідки начальника Шосткинського МРВ УМВС ОСОБА_9 вилучені 11357 дол. США знаходились на депозитному валютному рахунку в АПБ «Україна». У зв'язку з ліквідацією АПБ «Україна» вищезгадані кошти на депозитний валютний рахунок, який Шосткинський МРВ УМВС відкрив в АППБ «Аваль» з АПБ не було перераховано. В ліквідаційну комісію по ліквідації АПБ «Україна» МРВ УМВС надіслав заяву вих. № 4239 від 25.07.01 р. та претензію вих. № 4405 від 2.08.01 р. (т.1, а. с. 105).

Постановою від 07.07.2008 року кримінальну справу № 78347 відносно ОСОБА_8 закрито у зв'язку зі смертю останнього на підставі п.8 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року) (т.1, а.с.65-73).

У постанові вирішено долю речових доказів, а саме: гроші в сумі 4050 грн., 361 грн. 85 коп. та 16392 долари США, які зберігаються на депозитному рахунку Шосткинського МВ УМВС України в Сумській області, передати у державну виконавчу службу, як майно, яке належить МПП «Інваспорт».

Згідно інформації, викладеної у відповіді СУ ГУНП в Сумській області № 7996/02/24/5-18 від 13.07.2018 року, встановлено, що частина вилученого майна визнана речовими доказами, у тому числі гроші на загальну суму 14951 грн. 43 коп., 16432 доларів США, що зберігались на депозитних рахунках Шосткинського МРВ, Кролевецького РВ, Глухівського РВ, Конотопського МРВ, Головного відділу податкової поліції в м. Суми передані до державної виконавчої служби для звернення на користь держави.

Згідно довідки Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби кошти в розмірі 16392 дол. США, які зберігалися на депозитному рахунку Шосткинскьго МВ УМВС України в Сумській області, на депозитний рахунок ВДВС Шосткинського МРУЮ не надходили. Депозитний рахунок відділу ДВС призначений для зарахування коштів виключно в національній валюті, а тому зарахування коштів в іноземній валюті неможливе. (т.1, а. с. 223).

У матеріалах справи наявні звернення позивача щодо повернення вилученого майна , а саме: зверненнями до Шосткинської міжрайонної прокуратури у 2007 році (т.1, а.с.216-217), до прокуратури Сумської області № 04/2-1100-99 від 20.07.2001 (т.1, а.с.218-220), до Шосткинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Сумської області № 1962 від 22.01.2018 року (т.1, а.с.222-223), якими позивачу відмовлено у поверненні вилученого майна.

Також позивач ОСОБА_1 зверталась до Шосткинського міського суду Сумської області зі скаргою на неправомірні дії органів попереднього слідства по вилученню, арешту та неповерненню грошових коштів і ухвалою суду від 21 січня 2002 року її заяву було задоволено та визначено їй розмір відшкодування майнової шкоди у вигляді 11355 доларів США та 2700 грн.00 коп., але дане судове рішення за апеляцією заступника начальника слідчого відділу Шосткинського міського ВВС ОСОБА_10 було переглянуто і ухвалою апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2002 року скасовано із закриттям провадження у справі (т.1 а.с.9-12, т.2 а.с.189). При цьому суд апеляційної інстанції посилався на те, що скарга ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, в той же час вона не позбавлена можливості вирішити спір з приводу повернення грошових коштів в порядку позовного провадження.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду щодо обґрунтованості вимог позивача в частині визнання протиправними дій органів досудового слідства стосовно не повернення грошових коштів та стягнення їх з Державної казначейської служби за рахунок коштів державного бюджету України є помилковим і ґрунтується на невірному застосуванні норм матеріального права.

Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України (2017р.) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься відшкодування шкоди.

Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні положення про відшкодування шкоди визначено у главі 82 Цивільного кодексу України.

Цивільним кодексом України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду (ст.1166 Цивільного кодексу України). В той же час, ст.1173 Цивільного кодексу України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування. Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено особливості відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

У ст.1176 Цивільного кодексу України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Вказаною статтею у ч.ч.1-5 передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

За приписами ч.6 ст.1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Позивач, звертаючись з позовом до суду і обґрунтовуючи свої вимоги посилався, у тому числі, і на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В той же час, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що на спірні правовідносини не розповсюджуються вимоги цього закону, оскільки позивач не є суб'єктом який має право на відшкодування відповідно до вимог закону і у ньому перелічений вичерпний перелік випадків за наявності яких можливе таке відшкодування.

Оскільки позивач свої вимоги обґрунтовувала тим, що у неї як у свідка по кримінальній справі органами дізнання та досудового слідства було проведено незаконний обшук внаслідок якого вилучені належні їй грошові кошти, тому місцевий суд вірно прийшов до висновку, що на ці правовідносини норми вищезазначеного закону не розповсюджуються, а заподіяна їй шкода підлягає відшкодуванню на загальних підставах.

В той же час, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг в тій частині, що позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджується факт заподіяння позивачеві майнової шкоди.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи та матеріалів кримінальної справи 28 липня 1999 року у житлі ОСОБА_1 співробітниками слідчо-оперативної групи Шосткинського МВ УМВС було проведено санкціонований обшук і підставою для проведення цього обшуку було розслідування кримінальної справи за фактом заволодіння шляхом шахрайства грошовими коштами громадян за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.143 КК України (в редакції 1960 р.). У причетності до вчинення цього злочину серед інших осіб підозрювався і ОСОБА_5, який перебував у фактичних шлюбних відносинах із позивачем у справі і мешкав в її квартирі. Дану обставину визнавала як позивач у справі так і ОСОБА_5, а отже санкціонований обшук було проведено за місцем фактичного проживання особи, яка підозрювалась у причетності до вчинення злочину (т.1 а.с.96).

У відповідності до протоколу обшуку у житлі ОСОБА_1 вилучено вогнепальну зброю, набої до неї , а також кошті у сумі 11355 доларів США та 2600 грн.00 коп. З даного протоколу також вбачається, що будь-яких зауважень та заяв з боку позивача щодо належності саме їй грошових коштів не надійшло.

При допиті позивача 29 липня 1999 року в якості свідка вона заперечила належність саме їй грошових коштів у сумі 11355 доларів США і наполягала на тому, що ці кошти було взято в борг її співмешканцем ОСОБА_5 у менеджера МПП «Інваспорт» ОСОБА_8, а гривні це їх спільний заробіток разом із ОСОБА_5 від роботи на складі у МПП «Інваспорт». В той же час, докази на підтвердження того, що позивач перебувала у трудових відносинах із даним Товариством в матеріалах справи відсутні (т.1 а.с.90-91).

Лише після смерті свого співмешканця ОСОБА_5 позивач змінила свої покази і почала наполягати на тому, що вилучені у неї грошові кошти є її особистою власністю і це були її збереження, які вона збирала для майбутнього придбання квартири.

Колегія суддів вважає, що доводи позивача про належність саме їй на праві особистої власності вищезазначених грошових коштів є сумнівними і не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки як вбачається з матеріалів цивільної справи позивач на час проведення у її житлі обшуку була розлучена, мала на утриманні неповнолітню доньку, працювала у ЦРЛ старшою медичною сестрою. В той же час в її житлі були вилучені грошові кошти у розмірі 11355 доларів США, що за курсом НБУ станом на цей час складав близько 45707 грн. 00 коп., а враховуючи ту обставину, що Законом України № 366-14 "Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1999 рік" мінімальна заробітна плата встановлена в Україні складала 74 грн.00 коп., тому її доводи про належність саме їй грошових коштів, що в 618 разів перевищують розмір законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати є необґрунтованими. Доводів на підтвердження законності джерел отримання нею таких грошових коштів нею також надано не було.

На противагу цьому колегія суддів вважає, що первісні покази ОСОБА_1 дані нею в якості свідка про отримання спірних коштів її співмешканцем ОСОБА_5 в борг у менеджера МПП «Інваспорт» ОСОБА_8 є обґрунтованими і узгоджуються з матеріалами кримінальної справи, оскільки як вбачається з постанови про закриття кримінальної справи від 7 липня 2008 року саме ОСОБА_8 приймав безпосередню участь в організації та скоєнні злочину передбаченого ст.143 ч.2 КК України (в редакції 1960) внаслідок чого 21925 громадян були визнані потерпілими і загальна сума заподіяних їм збитків склала 38529181 грн.00 коп. (т.1 а.с.65-73). Також слідством було встановлено, що частина вилученого у кримінальній справі майна є майном МПП «Інваспорт», у тому числі у грошові кошти вилучені у житлі ОСОБА_1 за місцем фактичного проживання ОСОБА_5

Кримінальна справа відносно ОСОБА_8 за ст.143 ч.2 КК України (1960р) було закрито у зв'язку зі смертю останнього на підставі п.8 ст.6 КПК України.

Слідчим також вирішено і долю речових доказів у кримінальній справі, у тому числі і спірних грошових коштів вилучених під час обшуку у житлі ОСОБА_1 як майно, яке належить МПП «Інваспорт».

Позивач постанову слідчого про закриття кримінальної справи в частині вирішення долі речових доказів не оскаржила. Не зверталась вона до суду і в порядку позовного провадження з вимогами про визнання права власності на спірні грошові кошти і їх повернення. Також, протягом 1999 - 2017 років позивач не зверталась до правоохоронних органів і із заявою про порушення кримінальної справи або внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо працівників органів дізнання та досудового слідства, діями яких, на її думку, їй було заподіяно майнової шкоди.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про те, що позивачем не надано було належних та обґрунтованих доказів на підтвердження права особистої власності на спірні грошові кошти вилучені в ході санкціонованого обшуку у її житлі.

В той же час колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокуратури Сумської області щодо скасування рішення місцевого суду в частині визнання протиправними дій органів досудового слідства стосовно не повернення грошових коштів із закриттям провадження у справі. При цьому апелянт посилався на норми п.1 ч.1 ст.303 КПК України, якими передбачено, що під час досудового провадження можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора щодо бездіяльності слідчого , прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

В той же час, як вбачається з зазначеної правової норми оскарження рішень, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора допускається під час досудового розслідування, а на даний час кримінальна справа № 78347 в межах якої проводився обшук та вилучення грошових коштів закрита постановою слідчого від 7 липня 2008 року, а тому позивач позбавлена можливості оскаржити дії органів дізнання та досудового слідства в порядку передбаченому ст..303 КПК України.

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії задовольнити повністю, а апеляційну скаргу прокуратури Сумської області задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року у даній справі в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Компенсувати Управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії та прокуратури Сумської області за рахунок держави понесені судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу прокуратури Сумської області задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року у даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Компенсувати Управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії за рахунок держави понесені судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 4405 грн. 93 коп.

Компенсувати прокуратурі Сумської області за рахунок держави понесені судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 4325 грн. 92 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 14 січня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

В. І. Криворотенко