Справа № 441/1390/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф.
Провадження № 22-ц/811/537/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

05.10.2016 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що відповідно до кредитного договору № 014/0046/82/43742 від 11.08.2006 Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" надано ОСОБА_1 кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 7 000,00 дол. США строком до 11.08.2010 із сплатою 14%, а позичальник зобов"язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, виконати інші зобов"язання в порядку та строки визначені договором. Надання кредитних коштів проводилось згідно вимог ст. 3.2. Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. З укладенням вищеозначеного кредитного договору у позичальника виник обов"язок повернути кредит та відсотки за договором у строки та розмірі, встановлених графіком погашення, у разі прострочення якого кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, відсотками та пеню. У зв"язку з систематичним порушенням умов кредитного договору та утворенням заборгованості Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягненння заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Станом на 19.01.2010 заборгованість за кредитним договором становила 1 838,30 дол. США ( 14 708,61 грн). Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12.08.2010 стягнуто із відповідача в користь банку заборгованість за вищеозначеним кредитним договором в сумі 1 838,30 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становило 14 708,61 грн, а також судові витрати. Це рішення суду не виконано, позичальник продовжував користуватись кредитними коштами, тому йому нараховуватись відсотки, пеня. Заборгованість по сплаті відсотків з 19.01.2010 по 22.09.2016 становить 1 326,34 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 34 451,18 грн). Пеня за несвоєчасну сплату кредиту та погашення відсотків з 11.10.2015 по 22.09.2016 становить 4 302,84 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 111 764,63 грн). Просив стягнути з відповідача на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором №014/0046/82/43742 від 11.08.2006 у сумі 5 510, 34 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 143 128,98 грн, з яких:

-заборгованість по сплаті відсотків - 1 207,50 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 31 364,35 грн);

-пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків - 4 302,84 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 111 764, 63 грн).

31.01.2017 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, мотивуючи тим, що Банку стало відомо про винесення 18.07.2016 державним виконавцем Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12.08.2010 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у зв`язку з його повним виконанням, а тому Банком припинено нарахування відсотків та пені. Банк просить стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 11.10.2013 (в межах строків позовної давності) до 18.07.2016 (дата погашення заборгованості), яка становить 525,41 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 13 033 грн 94 коп.) та нараховану пеню за період з 11.10.2015 до 18.07.2016 в сумі 3 320,40 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 82 369 грн 75 коп.).

13.05.2017 представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, нарахованими за період з 11.10.2013 (в межах строків позовної давності) до 18.07.2016 (дата погашення заборгованості), яка становить 533,39 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 13 231 грн 90 коп.) та нараховану пеню за період з 11.10.2015 до 18.07.2016 в сумі 3 320,40 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на момент нарахування пені 81 867 грн 30 коп.). У зв`язку зі зменшенням позовних вимог просив також зобов`язати УДКСУ у Городоцькому районі Львівської області повернути позивачу переплачену суму судового збору в сумі 546 грн 93 коп.

Ухвалою судового засідання від 22.03.2018 до участі у справі, як позивача допущено ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 28 грудня 2018 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» заборгованість за відсотками за кредитним договором № 014/0046/82/43742 від 11.08.2006 в сумі 533,39 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 13 231 грн 90 коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за означеним кредитним договором в сумі 13 231 грн 90 коп. та 445 грн 24 коп. судового збору, а всього 26 909 грн 04 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зобов`язано УДКС у Городоцькому районі Львівської обл. повернути Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» 546 грн 93 коп. зайво сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що кредитний договір укладений на 4 роки - до 11.08.2010, термін кредитування закінчився у відповідний строк. Позивач звернувся до суду про дострокове стягнення усієї суми заборгованості і рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12.08.2010 з відповідача стягнуто заборгованість по тілу кредиту, відсотках і пені. Вказане рішення суду ним виконано у повному обсязі. Однак, 05.10.2016 банк вдруге звернувся в суд із позовом про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, що суперечить ст. 61 Конституції України. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги докази, на які відповідач посилався, щодо безпідставності позовних вимог. Просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, покликаючись на те, що Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-1206ц15 викладена правова позиція про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій та процентів, передбачених умовами договору та цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що відповідно до кредитного договору № 014/0046/82/43742 від 11.08.2006 Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", надано ОСОБА_1 кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 7 000,00 доларів США строком до 11.08.2010 із сплатою 14%, а позичальник зобов"язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов"язання в порядку та строки визначені договором (а.с.11-14 том 1).

Згідно з п.2.1 Кредитного договору кредитні кошти призначені для споживчих цілей.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12.08.2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором № 014/0046/82/43742 від 11.08.2006 в сумі 1 838,30 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 14 708 грн 61 коп. та судові витрати в сумі 267 грн 09 коп., а всього 14 975 грн 07 коп. Це рішення набрало законної сили (а.с.19-20 том 1).

Постановою головного державного виконавця Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Копитко Ю.Ю. від 18.07.2016 закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-704 від 26.08.2010 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ЛОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у зв`язку з погашенням такої в повному обсязі (а.с.57 том 1).

За положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору проценти за кредитом і пеня мають сплачуватися до моменту фактичного виконання рішення суду про стягнення боргу - до 18.07.2016. При цьому районний суд посилався на те, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке належним чином не виконано, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору та не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитом та пені.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно з п. 6.5 кредитного договору від 11.08.2006 кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції. У випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Судом установлено, що у зв`язку з тим, що відповідач належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся у 2010 році до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, та рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12.08.2010 , яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 11.08.2006, яка утворилася станом на 19 січня 2010 року, в розмірі 1 838,30 доларів США. При цьому судом було установлено, що згідно вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 27.10.2009 року Львівська обласна дирекція ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомляв відповідача ОСОБА_1 про необхідність здійснення повного дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

З постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.07.2016 з виконання виконавчого листа № 2-704 від 26.08.2010 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ЛОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості, вбачається, що заборгованість погашена в повному обсязі.

Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, банк скористався цим правом і в односторонньому порядку змінив строк виконання кредитного договору з 11.08.2010 на листопад 2009 року, звернувшись до ОСОБА_1 з вимогою від 27.10.2009 про дострокове повернення усієї суми кредиту.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за кредитним договором за період з 11.10.2013 до 18.07.2016 у розмірі 533,39 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 13 231 грн 90 коп.) та пенею за період з 11.10.2015 до 18.07.2016 в сумі 3 320,40 доларів США, тобто після закінчення строку кредитного договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду, відступивши від правового висновку Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції не врахував, що зі зверненням банку до ОСОБА_1 27.10.2009 з вимогою про дострокову сплату усієї заборгованості у повному обсязі, банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором з 11.08.2010 на листопад 2009.

За таких обставин вимоги про сплату процентів та пені, які нараховані поза межами строку кредитного договору (з 11.10.2013 до 18.07.2016) є безпідставними, оскільки право банку нараховувати проценти та пеню припинилось зі спливом строку дії кредитного договору.

Після закінчення строку дії кредитного договору кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним, разом із тим таких вимог в контексті цього позову не заявлено.

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване рішення в частині задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю позовних вимог про стягнення процентів та пені поза межами дії строку кредитного договору.

Разом з тим, районний суд прийшов до правильного висновку про те, що на підставі п.1.ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із зменшенням позовних вимог позивачу підлягає поверненню сплачена сума судового збору в розмірі 546,93 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, з ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 2 400 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду м. Львова від 28.12.218 в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на користь ОСОБА_1 2400 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 21.05.2019

Головуючий

Судді