Справа № 199/8324/18
РІШЕННЯ

Іменем України

19.02.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування в особі виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. В обґрунтування якого зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу відповідач проживає разом з дитиною і перший час після розірвання шлюбу позивач мав можливість спілкуватись з сином, відвідувати різні заходи і т.д. Однак, протягом останніх 3 місяців відповідач почала чинити перешкоди у побаченні з сином, під різними надуманими приводами не допускала зустрічей з дитиною.

Позивач просив суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з неповнолітнім сином - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначити наступний спосіб участі позивача у спілкуванні з дитиною та у її вихованні: систематичні побачення шляхом відвідування дитиною - ОСОБА_3, місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1, щотижня в період з 10.00 суботи по 19.00 неділі з поверненням дитини в заздалегідь обумовлені з відповідачем терміни і час.

У судовому позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. З огляду на право відповідача проводити вихідний день з дитиною, вважав за можливе надати йому можливість бачитися з сином щомісячно з п'ятниці по суботу.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила суду,що не заперечує проти зустрічей дитини з батьком два рази на місяць,як визначив орган опіки та піклування у своєму висновку. Заперечує проти ночівлі дитини за місцем проживання позивача, оскільки перебування дитини в нічний час за місцем проживання позивача загрожує його здоров'ю. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи до суду не зявився, повідомлений належним чином про слухання справи

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 19 червня 2018 року було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Місце проживання спільної дитини разом з матір'ю після фактичного припинення шлюбних стосунків визначено сторонами в добровільному порядку. Вказані обставини визнаються сторонами, тому не підлягають доказуванню згідно до ст. 82 ЦПК України. Згідно акту обстеження від 30.01.2019 року, складеного Управлінням-службою Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, та наданого до органу опіки та піклування, житлово-побутові умови проживання позивача по справі за адресою: АДРЕСА_1, задовільні та відповідні для можливого перебування дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до положень статті 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3, 18 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України).

Відповідно до ч. 4, 5 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради «Про способи участі батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1» вважає за можливе встановити батькові - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, порядок побачень з малолітнім сином - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, першу, третю суботу місяця з 10-00 годин до 18-00 годин, без присутності матері.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250,ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Суд при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.

При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв'язки з сім'єю, окрім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»).

Підставою звернення ОСОБА_1 до суду стало порушення його права, як батька, на участь у вихованні малолітньої дитини без присутності матері чи інших осіб, оскільки мати чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

Таким чином, право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дитиною та відповідно обов'язок того з батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні такого права є законодавчо закріплене та повинно реалізовуватися саме в прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з нею, що є основною формою особистого спілкування.

При визначенні способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд врахує вік та стан здоров'я дитини, прихильність дитини до батька, ставлення позивача до виконання батьківських обов'язків, бажання та можливість піклування про дитину обох батьків і те, що такий порядок не порушуватиме ніяким чином права дитини. Судом враховано, що відповідачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів того, що якнайчастіше спілкування дитини з батьком, а також перебування дитини за місцем проживання позивача, в тому числі і в нічний час, буде шкодити інтересам дитини чи негативно вплине на стан здоров'я дитини, тому суд критично ставиться до доводів відповідача щодо відмови у позові. З урахуванням віку дитини, бажання батька якнайдовше проводити безперервно час з дитиною, визначення днів побачень з батьком з урахуванням перебування дитини і в нічний час за місцем проживання батька, на думку суду буде сприяти гармонійному та нормальному вихованню дитини.

Виходячи з принципу рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини, встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача усунути перешкоди позивачу у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши спосіб у вихованні та спілкуванні батька з дитиною наступним чином: кожну п'ятницю з 19.00 до 19.00 години наступної за нею суботи, без присутності матері, відповідача по справі. В іншій частині позовних вимог слід відмовити з урахуванням права матері проводити вихідний день - неділю разом з дитиною.

При цьому суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки він зроблений поверхово, та обставини, що встановлені в ньому, суперечать обставинам, встановлених судом. Так у висновку зазначено, що місце проживання спільної дитини сторін визначено рішенням суду, батько з моменту окремого проживання з червня 2014 року матеріально дитині не допомагає, про що свідчить рішення суду про стягнення аліментів, у той час як місце проживання дитини визначено сторонами в добровільному порядку, шлюбні стосунки між сторонами припинені з червня 2017 року, що встановлено рішенням суду від 19.06.2018 року, яке набрало законної сили, а спір між сторонами про стягнення аліментів на утримання дитини дотепер в судовому порядку не вирішено, оскільки рішення суду від 06.12.2018 року не набрало законної сили. Крім того, у висновку відсутні мотивація та обґрунтування визначення часу побачень батька з дитиною у вигляді двох разів на місяць по вісім годин, що є явною дискримінацією прав позивача, як батька.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 150, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст. ст. 13, 76, 81, 259 - 263 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та її вихованні,- задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в спілкуванні з дитиною та її вихованні шляхом визначення днів побачень ОСОБА_1 з сином, малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, кожну п'ятницю з 19.00 до 19.00 години наступної за нею суботи, без присутності матері, ОСОБА_2.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня виготовлення повного рішення апеляційної скарги.

Суддя: