Постанова

Іменем України

22 липня 2019 року

м. Київ

справа № 760/22171/15-ц

провадження № 61-20872св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року у складі судді Українця В.В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 78 754 грн вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, 12 014,73 грн за втрату товарної вартості транспортного засобу, 1 000,00 грн вартості експертного дослідження матеріального збитку, 6 000,00 грн вартості проведення експертного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди, 60,00 гривень комісії банку за прийняття платежу, 2 600,00 грн за послуги адвоката, 510,00 грн франшизи та 11 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 серпня 2015 року у селі Петрівське ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, порушив Правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження автомобіля марки «KIA Sportage», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 07 вересня 2015 року постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Згідно зі звітом від 22 вересня 2015 року № 12197 про визначення вартості матеріального збитку вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки «KIA Sportage», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 22 вересня 2015 року складає 133 439,09 грн, з яких: вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 121 424,36 грн і втрата товарної вартості 12 014,73 грн. Вартість послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» за виготовлення звіту складає 1 000,00 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не визнавав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, позивач звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «ІНДЕКС» для проведення експертного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), за проведення якою нею сплачено 6 000,00 грн і комісію банку за прийняття платежу в сумі 60,00 грн. 19 листопада 2015 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за домовленістю з позивачем проведено відновлювальний ремонт автомобіля, вартість якого склала 127 484,00 грн. Страховою компанією «Брокбізнес» відшкодовано частину матеріального збитку у розмірі 49 490,00 грн згідно з полісом № АІ/5343633 від 29 липня 2015 року. Невідшкодованою залишилася франшиза у розмірі 510 грн. Неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду у розмірі 11 000,00 грн, яка полягає у моральних переживаннях щодо пошкодження майна, у вимушених змінах способу життя, витрачанні часу на пошук можливостей та коштів з метою подолання наслідків пошкодження транспортного засобу. Також позивач понесла витрати на правову допомогу, які просила стягнути з відповідача.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 77 994,00 грн майнову шкоду, 12 014,73 грн за втрату товарної вартості транспортного засобу, 510,00 грн франшизи, 1 000,00 грн за проведення експертного дослідження, 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 1 402,18 грн судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 5 020,60 грн, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2015 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 11 листопада 2015 року, ОСОБА_2 визнано винним у ДТП, яка відбулася 22 серпня 2015 року у селі Петровське, внаслідок якої пошкоджено транспортний засіб позивача. Згідно зі звітом № 12197 від 22 вересня 2015 року про визначення вартості матеріального збитку вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобілю KIA Sportage, державний номер НОМЕР_2 , станом на 22 вересня 2015 року складає 133 439,09 грн, з яких: вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу у сумі 121 424,36 грн і втрата товарної вартості - 12 014,73 грн. Згідно з полісом від 28 липня 2015 року № АІ/5343633 ОСЦПВВНТЗ цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника наземного транспортного засобу була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «СК «Брокбізнес» (далі - ПрАТ «СК «Брокбізнес»). ПрАТ «СК «Брокбізнес» здійснила виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 49 490 грн. Згідно з полісом від 28 липня 2015 року № АІ/5343633 розмір франшизи, яку має відшкодувати відповідач, становить 510 гривень. ОСОБА_1 замовила ремонт свого автомобіля у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 . Відповідно до акту здачі-прийому робіт (надання послуг) від 19 листопада 2015 року, складеного між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , вартість проведеного відновлювального ремонту автомобіля складає 127 484 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 77 994 грн (127484 - 49 490 = 77 994). Не підлягає стягненню з відповідача 760,00 грн за проведення ТОВ «СВІТ-АВТО» робіт (операцій) щодо розбору пошкодженого автомобіля, оскільки позивачка у подальшому передала автомобіль ОСОБА_3 . Для проведення ремонту. Стороною відповідача при розгляді справи не надано доказів на спростування розрахунку вартості товарів (послуг) та запчастин, наданий позивачем. Правові підстави для стягнення з відповідача 6 000,00 грн за проведення експертного дослідження обставин ДТП і 60,00 грн комісії банку за прийняття платежу відсутні, оскільки такі витрати не пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, а понесені позивачем при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 . Доводи позивача про відшкодування моральної шкоди як власнику пошкодженого майна знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки пошкоджено її майно та завдані незручності в повсякденному житті. З урахуванням наведеного та принципів розумності та справедливості, суд стягнув 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Витрати на правову допомогу на загальну суму 5020,60 грн були підтверджені письмовими доказами.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду про те, що ДТП трапилася з вини ОСОБА_2 підтверджується постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності, яка є чинною, і ці обставини відповідно до частини четвертої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи, (далі - ЦПК України 2004 року) не підлягають доведенню. Клопотання відповідача про призначення судової експертизи для встановлення вини водіїв у даній ДТП вирішено судом першої інстанції згідно з ЦПК України 2004 року й доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів не може взяти до уваги. Законність постанови по адміністративній справі не може перевірятись у порядку цивільного судочинства. На підтвердження розміру заподіяної пошкодженням автомобіля шкоди позивач посилалася на звіт автотоварознавчого дослідження № 12197 від 22 вересня 2015 року та акт здачі-прийому робіт (надання послуг) від 19 листопада 2015 року, які долучено до матеріалів справи, будь-яких доказів на їх спростування відповідач не подав. Розмір коштів на відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції визначений правильно і доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 28 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 квітня 2018 року справу № 760/22171/15-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, щосуди протиправно не призначили судову авто-технічну експертизу для встановлення особи, яка порушила Правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача. Суди не взяли до уваги відеозапис з камери, яка зафіксувала ДТП. Вважає, що експерт, який проводив автотоварознавче дослідження не має допуску до проведення таких експертиз. Ремонт транспортного засобу позивача проведений ОСОБА_3 , а не спеціалізованим СТО, з огляду на що вартість ремонту є завищеною. Вважає, що судами не перевірено допустимість доказів вартості ремонта. На виклик суду в якості свідка ОСОБА_3 не з`явився. Вважає, що позивач не довів заподіяння їй моральної шкоди.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У частині другій статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Юридичною підставою для відшкодування майнової шкоди є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

На позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Позивач заявила вимоги про стягнення різниці між розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням.

Суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що вина відповідача у ДТП, яка відбулася 22 серпня 2015 року у селі Петровське, внаслідок якої пошкоджено транспортний засіб позивача, встановлена постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2015 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 11 листопада 2015 року.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на це, доводи відповідача про те, що судами протиправно не призначена експертиза для спростовування його вини у ДТП, а також не врахований відеозапис ДТП, є необґрунтованими.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про доведеність факту заподіяння та розміру майнової і моральної шкоди.

Відповідно до частин другої і третьої статті 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Судами надана належна оцінка письмовим доказам, які підтверджують розмір майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП.

Витрати позивача на ремонтні роботи, пов`язані з усуненням пошкоджень, завданих у ДТП з вини відповідача, підтверджуються рахунком від 16 листопада 2015 року № 0124/11, відповідно до якого вартість ремонту склала 127 484,00 грн. Проведення ремонтних робіт фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 підтверджується актом здачі-прийомки робіт (надання послуг) від 19 листопада 2015 року. Оплата зазначеної вартості таких робіт підтверджується товарно-касовим чеком (приходним ордером) від 16 листопада 2015 року № 0124/11, відповідно до якого фізична особа-підприємець ОСОБА_3 отримав 127 484,00 грн. за ремонт автомобіля «KIA Sportage», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Аргумент відповідача про завищену вартість ремонту транспортного засобу позивача не підтверджується доказами.

Розмір втрати товарної вартості автомобіля «KIA Sportage», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ,на суму 12 014,73 грн встановлений у звіті від 22 вересня 2015 року № 12197 про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «KIA Sportage», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Звіт підготовлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-асистуюча компанія «Довіра». Проведення автотоварознавчого дослідження доручено оцінювачу ОСОБА_4, який має право на проведення таких досліджень на підставі свідоцтва Фонду державного майна України від 16 серпня 2002 року № 1946. Копія зазначеного свідоцтва долучена до матеріалів справи.

До звіту також долучені копія посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача від 06 жовтня 2014 року, виданого ОСОБА_4 , про підвищення ним кваліфікації оцінювача за напрямком оцінки майна: «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» та спеціалізацією «Оцінка колісних транспортних засобів», а також копія сертифіката суб`єкта оціночної діяльності від 13 квітня 2013 року № 14566/13, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» за напрямом «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» і спеціалізацією, зокрема, «Оцінка колісних транспортних засобів».

Таким доказам судами попередніх інстанцій надана належна оцінка, що спростовує доводи касаційної скарги про проведення автотоварознавчого дослідження неуповноваженим суб`єктом.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи та вимог розумності та справедливості.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального та порушенням норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з наявності підстав для стягнення з відповідача майнової і моральної шкоди у визначеному розмірі.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

З огляду на зазначене, відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зупинення виконання рішення суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов