Ухвала

Іменем України

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 201/3853/13

провадження № 61-20252ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В., у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2014 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Тібет», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного підприємства «Тібет», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 «Про стягнення грошових коштів» - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2014 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2013 року змінено в частині підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину, поділ грошових коштів та визнання права власності на грошові кошти; скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів і ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 704820 грн. 50 коп. та судові витрати у розмірі 3441 грн. 00 коп., а всього 708261 грн. 50 коп.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2014 року.

Заява обґрунтована тим, що у травні 2019 року, після винесення ОСОБА_3 вироку Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 202/5869/15-к, стали відомі та знайшли підтвердження наступні обставини.

ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Між ними склалися неприязні стосунки.

ОСОБА_2 знала про договір про надання її чоловіку ОСОБА_1 в довірче управління грошових коштів у розмірі 50 000,00 доларів США та була згодна на таку позику. Дані відомості встановлені вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 199/433/13-к від 09 грудня 2013 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2010 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнута заборгованість у розмірі 400 000,00 грн, яка до сьогоднішнього дня не погашена.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчинені злочинів, передбачених частиною четвертою статті 190 КК України, частиною першою статті 358, частиною другою статті 358, частиною третьою статті 358 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією частини майна.

ОСОБА_2 була присутня на кожному судовому засіданні, тому обізнана щодо боргів її чоловіка. Свідком обвинувачення виступав ОСОБА_1 До того ж, на той час він був засновником та заступником директора ТОВ «Альянс».

Згідно винесеного вироку цивільний позов ТОВ «Альянс» був задоволений. Стягнуто з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином, 1 495 000,00 грн.

Після винесення вироку Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року, йому стало відомо, що ОСОБА_3 на грунті неприязних стосунків, не бажанням повертати борги, вирішив організувати умисне вбивство ОСОБА_1 на замовлення, доручивши його виконання іншій особі за винагороду.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , звільнившись з місць позбавлення волі 05 червня 2014 року, з метою уникнення відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, а саме умисного вбивства ОСОБА_1 , почав підготовку до вказаного злочину, шляхом підшукування виконавця останнього. Також ОСОБА_3 мав намір повернути будинок АДРЕСА_1 , який був відчужено за договором купівлі-продажу від 31 березня 2010 року, згоду на відчуження якого дала ОСОБА_2 та була обізнана в повній мірі, в рахунок погашення боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 ,

Відповідні факти встановлені у рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2014 року та у рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2014 року.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року ОСОБА_3 засуджено за частиною третьою статті 27, частиною першою статті 14, пункту 11 частини другої статті 115 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років.

Протягом судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 надходили погрози щодо життя та здоров`я. За даними обставинами відкрито кримінальне провадження № 0001971, яке внесено до ЄРДР 24 листопада 2015 року.

На думку ОСОБА_1 , дані погрози пов`язані з не бажанням повертати існуючи борги родиною Ткачів, та свідчить про заздалегідь сплановані дії даних осіб, та постійним намаганням ввести суди в оману, щодо тих чи інших обставин.

Вважає, що вказані обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі, так як на їх підставі можна зробити висновок про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ще у 2009 році узгодили між собою, що продаж будинку вчинюється першочергово для погашення заборгованості перед ОСОБА_1

ОСОБА_2 ввела суд в оману, що такої домовленості не було, намагаючись приховати мету вчинення правочину. На думку ОСОБА_1 , вказані обставини є нововиявленими у даній справі, не могли бути відомі на час апеляційного розгляду справи. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2014 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанцій мотивоване тим, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 посилався на те, що у травні 2019 року, після винесення ОСОБА_3 вироку Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 202/5869/15-к, йому стали відомі та знайшли підтвердження, що ще у 2009 році подружжя ОСОБА_5 узгодили між собою, що продаж будинку вчинюється першочергово для погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 . Проте, вказані обставини вже були предметом дослідження в суді першої інстанції та апеляційного суду, а правильність відповідних правових висновків щодо цих обставин підтверджена за наслідками касаційного перегляду у даній справі, на цій підставі апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для перегляду такого рішення за нововиявленими обставинами.

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала 07 листопада 2019 року до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано показання свідка ОСОБА_6 , який підтвердив, що ОСОБА_3 мав намір повернути будинок, який знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 , який було відчужено за договором купівлі-продажу від 31 березня 2010 року, згоду на відчуження якого дала ОСОБА_2 та була обізнана в повній мірі, в рахунок погашення боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 . Крім того, поза увагою суду залишилось рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2012 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2012 року, яким у задоволені позову позивача відмовлено, тобто судами прийнято два різних за змістом рішення, щодо надання чи не надання згоди ОСОБА_2 на укладання правочину її чоловіком щодо погашення боргу.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2014 року за нововиявленими обставинами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат