Постанова

Іменем України

22 липня 2019 року

м. Київ

справа № 562/3063/16-ц

провадження № 61-32531 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Здолбунівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 липня 2017 року у складі судді Кушніра О. Г. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 23 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Боймиструка С. В., Григоренка М. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Здолбунівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Заява мотивована тим, що квартира АДРЕСА_1 згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та запису про право власності від 29 грудня 2008 року належить ОСОБА_2 .

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2003 року зобов`язано ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не чинити їй перешкод у користуванні вищевказаною квартирою та виселено їх з квартири без надання іншого житла. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2005 року виселено ОСОБА_8 , ОСОБА_3 з їхніми неповнолітніми дітьми, якщо такі є, з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Зазначені судові рішення набрали законної сили, проте виконані не були.

На виконання рішення суду від 25 жовтня 2003 року судом видано виконавчий лист від 29 жовтня 2003 року № 2-56 та відкрито виконавче провадження № 19867811. На виконання рішення суду від 27 квітня 2005 року видано виконавчий лист від 24 червня 2005 року № 2-38/2005 та відкрито виконавче провадження № 1020833.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд замінити ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у виконавчих провадженнях № 1020833, № 19867811 щодо виконання рішень Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2003 року та від 25 червня 2005 року на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з їхніми дітьми, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 померли, а ОСОБА_7 проживає за іншою адресою, проте у спірній квартирі, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зі своїми дітьми.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 липня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 померли, проте спадкування прав та обов`язків не чинити перешкоди у користуванні майном та виселення конкретних осіб за рішенням суду (боржників за виконавчим провадженням) у зв`язку з їх смертю законодавством не передбачено й не може бути виконано іншою особою, ніж тією, з якою виник спір, що вирішено судом. Крім того, ОСОБА_2 , як власник спірної квартири, має право на власний розсуд володіти та розпоряджатись належним їй майном.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 23 серпня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, судове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , яких судовим рішенням зобов`язано не чинити заявнику перешкоди у користуванні спірною квартирою (боржників за виконавчим провадженням), померли, а законодавством не передбачено спадкування прав та обов`язків не чинити перешкоди у користуванні майном та виселення конкретних осіб за рішенням суду. Іншою особою це рішення суду не може бути виконано.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її заяву задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у спірній квартирі проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зі своїми дітьми, які підлягають виселенню на підставі судових рішень Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2003 року та від 25 червня 2005 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 грудня 2008 року спірна квартира належить тітці ОСОБА_4 - ОСОБА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 померли, а ОСОБА_7 проживає за іншою адресою. Отже, слід замінити сторону виконавчого провадження з примусового виконання рішеньЗдолбунівського районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2003 року та від 25 червня 2005 року на ОСОБА_2 , оскільки саме з її дозволу у спірній квартирі проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 562/3063/16-ц зі Здолбунівського районного суду Рівненської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 378 ЦПК України 2004 року, частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У статті 1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , яких судовим рішенням зобов`язано не чинити позивачці перешкоди у користуванні квартирою та виселено з неї, померли, проте спадкування прав та обов`язків не чинити перешкоди у користуванні майном та виселення конкретних осіб за рішенням суду (боржників за виконавчим провадженням) у зв`язку з їх смертю законодавством не передбачено й не може бути виконано іншою особою, ніж тією, з якою виник спір, що вирішено судом.

Суди дійшли вірного висновку про те, що ОСОБА_2 , як власник спірної квартири, має право на власний розсуд володіти та розпоряджатись належним їй майном.

Доводи касаційної скарги про те, що слід замінити сторону виконавчого провадження з примусового виконання судових рішень Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2003 року та від 25 червня 2005 року на ОСОБА_2 , оскільки саме з її дозволу у спірній квартирі проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , безпідставні та спростовані вищевказаними висновками судів про те, що зобов`язання судовим рішенням осіб не чинити перешкоди у користуванні квартирою поширюється саме на зобов`язаних осіб й не допускається правонаступництва у цих правовідносинах. Крім того, це є доводами, які не були встановлені судовими рішеннями, що виконуються.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник