Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 214/3668/17

провадження № 61-21027св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - адвоката Манелюка Дмитра Валентиновича на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року у складі судді Гриня Н. Г. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я, посилаючись на те, що з 31 травня 1984 року по 27 квітня 2017 року він працював на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь» та Відкритого акціонерного товариства «Міттал Стіл Кривий Ріг», правонаступником яких є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». За час роботи на цій посаді він постійно наражався на шкідливі та небезпечні для здоров`я фактори у зв`язку з неналежними та небезпечними умовами праці. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання Державної установи «Український науковий-дослідний інститут промислової медицини» від 15 грудня 2016 року № 1613 в нього виявлено ряд захворювань. Комісією у складі представників відповідача та представника з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 30 грудня 2016 року було проведено розслідування причин виникнення професійного захворювання, за результатами якого складено акт № 39 за формою П-4. Вказаним актом встановлено, що професійне захворювання виникло під дією факторів важкості праці та шуму, показники яких перевищували нормативні значення через недосконалість робочих місць. Причина виникнення професійного захворювання - фізичне перевантаження, шум. З вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він тривалий час переносить фізичний біль у грудях, задишку, загальну слабкість та змушений постійно лікуватися. На підставі висновку Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 13 лютого 2017 року йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65 % та ІІІ група інвалідності. Розмір моральної шкоди, завданої йому протиправними діями відповідача, він оцінив у сумі 800 000 грн, які просив стягнути на свою користь.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 50 000 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що обставини, на які посилався ОСОБА_1 , знайшли документальне підтвердження, встановлений факт заподіяння моральної шкоди, доведено спричинення відповідачем шкоди здоров`ю позивача, вину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача, а саме порушенням адміністрацією ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вимог статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання, та настанням негативних наслідків - втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 65 % та встановлення йому ІІІ групи інвалідності, тому заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, апеляційну скаргу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишено без задоволення. Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року змінено, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 з 50 000 грн до 65 000 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції не врахував роз`яснення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з яким розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Взявши до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, тривалість праці позивача у шкідливий умовах, що потягнуло втрату працездатності, ступінь втрати професійної працездатності, погіршення стану здоров`я позивача, апеляційний суд збільшив визначений місцевим судом розмір моральної шкоди до 65 000 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У березні 2018 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Касаційна скарга ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» мотивована тим, що судами не взято до уваги, що при укладенні трудового договору позивачу було повідомлено про умови праці, наявність на його робочому місці шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на його здоров`я, роз`яснено його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах згідно з чинним законодавством і колективним договором. Позивач свідомо погодився на запропоновані йому умови праці і розумів можливість ушкодження його здоров`я. Причиною виникнення професійного захворювання у позивача зазначено саме «фізичне перевантаження», а не вина ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Стягнутий судами розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

У липні 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що викладені в ній доводи є безпідставними та не спростовують встановлених судами попередніх інстанцій обставин. Надані ним документи на підтвердження обставин втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням відповідачем не оскаржувалися. Жодних належних, допустимих і достовірних доказів щодо «роз`яснення робітнику при укладенні трудового договору про роботу в небезпечних і шкідливих виробничих факторах та можливі наслідки їх впливу» та «прийняття відповідних умов» відповідач не надав. Сума відшкодування моральної шкоди стягнута з відповідача на його користь хоча й є мінімальною, але хоча б у якійсь мірі може компенсувати його моральні страждання.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 01 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

21 червня 2018 року справа № 214/3668/17 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 31 травня 1984 року по 27 квітня 2017 року, тобто впродовж 32 років 7 місяців працював в умовах впливу шкідливих факторів, виконуючи роботи на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь», Відкритого акціонерного товариства «Міттал Стіл Кривий Ріг», правонаступником яких є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 27 квітня 2017 року позивач був переведений на посаду підсобного працівника на тому ж підприємстві.

Медичним висновком Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 15 грудня 2016 року № 1613 ОСОБА_1 встановлено діагноз: деформуючий остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних суглобів зі стійким больовим синдромом та вираженим порушенням акту ходи; радикулопатія попереково-крижова L5, S1 білатеральна з вираженим статико динамічними порушеннями, стійким та периферичним нейросудинним синдромами; нейросенсорна приглухуватість І ст. Також встановлено, що вказані захворювання професійні.

Згідно з Актом № 39 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеним 30 грудня 2016 року комісією у складі: завідувача відділенням, лікаря 1 категорії поліклініки металургійного виробництва медичного центру ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», заступника директора департаменту з охорони праці ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», голови профспілкового комітету металургійного виробництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», технічного інспектора праці Криворізького міського комітету профспілки металургів і гірників України, страхового експерта з охорони праці відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі, професійне захворювання виникло за таких обставин: ОСОБА_1 , працюючи з 31 травня 1984 року електромонтером з ремонту та обслуговування СПЦ № 1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», перебував під дією факторів важкості праці та шуму, показники яких перевищували нормативні значення через недосконалість робочих місць. В пункті 17 Акта зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання є фізичне перевантаження: маса піднімання та переміщення вантажу - 31-35 кг при середній нормі - до 30 кг, робоча поза: періодичне перебування в незручній позі 4-35 % при середній нормі - до 25 %; перебування у вимушеній позі - 15-30 % при середній нормі - до 10%; нахили корпусу - 120-150 раз при середній нормі - 51-100 раз, згідно з вимогами Державних санітарних норм та Правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» від 08 квітня 2014 року № 248, шум: 82-86 дБА при гранично допустимому рівні 80 дБА за Державними санітарними нормами 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку». В пункті 19 Акта № 39 вказано, що конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, встановити неможливо у зв`язку з тривалою роботою протягом 32 років.

Висновком МСЕК від 13 лютого 2017 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності, з них 40 % - по деформуючому остеоартрозу, 20 % - по радикулопатії та 5 % - по туговухості, починаючи з 07 лютого 2017 року по 01 березня 2018 року, а також визнано його особою з інвалідністю ІІІ групи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 ствердив, що він щоденно переносить фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. За наслідками отриманих професійних захворювань порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (стаття 173 КЗпП України).

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці»роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частиною першою статті 2371 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року N 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, суди попередніх інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин положення статті 2371 КЗпП України та дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування за рахунок роботодавця моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд апеляційної інстанції, з урахуванням глибини та ступеня моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому втрати професійної працездатності в розмірі 65 %, характеру ушкодження здоров`я, а також - принципів розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 65 000 грн і правильно виходив з того, що цей розмір відповідає обставинам справи та є справедливою компенсацією.

Доводи касаційної скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що визначений судами розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним, не заслуговують на увагу, оскільки містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував. Ці доводи зводяться до переоцінки доказів та встановлених обставин справи, що в силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи заявника про добровільне виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем є безпідставними, оскільки не спростовують наявність у нього як роботодавця обов`язку виконати вимоги частини другої статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання приписів законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність у вставленому законом порядку за їх невиконання.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої (у незміненій після апеляційного перегляду частині) та апеляційної інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення суду першої інстанції (у незміненій частині) та апеляційного суду відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов