Справа № 525/1146/18
Провадження №2/525/31/2019

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.01.2019 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Хоролець В.В.

при секретарі Гавриш О.В.

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Білоцерківська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_2 вбачається, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: село Красногорівка Великобагачанського району Полтавської області, вулиця Гоголя №28. Цей житловий будинок належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок. В даному житловому будинку проживала та була і є зареєстрованою його онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована як член сімї, бо він її виростив. У грудні місяці 2014 року вона поїхала у Сполучені Штати Америки та проживає там. Тобто, у його житловому будинку вона не проживає з 2014 року, будинку не утримує, комунальних платежів не сплачує. Він не може отримати субсидію по сплаті комунальних платежів, а коштів не вистачає, оскільки він є пенсіонером.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач вважає, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: село Красногорівка Великобагачанського району Полтавської області, вулиця Гоголя будинок № 28, відповідно, позивач просив визнати вищевказану особу такою, що втратила право користування вищевказаним житловим приміщення (а.с.2).

Ухвалою суду від 20.09.2018 року за вищевказаним цивільним позовом ОСОБА_2 було відкрите загальне позовне провадження і підготовче засідання призначено на 07.11.2018 року (а.с.14), яке було відкладено з поважних причин на 18.12.2018 року. З поштової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 вбачається, що вона відсутня за адресою село Красногорівка Великобагачанського району Полтавської області, вулиця Гоголя №28 (а.с.а.с.32-33).

18.12.2018 року у даній цивільній справі проведено підготовче засідання і судовий розгляд справи призначений на 11.01.2019 року (а.с.36), відповідача у справі повідомлено про день і час розгляду справи шляхом опублікування оголошення на Веб-сайті судової влади (а.с.41). З листа головного спеціаліста з інформаційних технологій Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10.01.2019 року вбачається, що відповідне оголошення було опубліковано на офіційній веб-сторінці Великобагачанського районного суду Полтавської області, однак зі збоєм в роботі системи веб-сторінка не була доступною для перегляду (а.с.42), Отже, відповідач у справі вважається такою, що сповіщена про день і час розгляду справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 підтримала доводи позовної заяви і просила позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Представник третьої особи у справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Білоцерківська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області в судове засідання не зявився, від даної сільської ради до суду надійшов лист про не заперечення щодо задоволення позовних вимог та про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.а.с.24,43).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_1, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Білоцерківська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (обєкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: село Красногорівка Великобагачанського району Полтавської області, вулиця Гоголя, 8; цей житловий будинок належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок (а.с.6).

З довідки про склад сімї №1744 від 03.09.2018 року, виданої виконкомом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області уповноваженому власникові/наймачеві ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що склад зареєстрованих його членів сімї складає: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 власник; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 онука (а.с.4).

З акта обстеження умов проживання гр. ОСОБА_2 від 03.09.2018 року, складеного комісією в складі заступника сільського голови ОСОБА_4, секретаря сільської ради ОСОБА_5, сусіда ОСОБА_6 вбачається, що цього числа провели обстеження умов проживання жителя ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 Комісія встановила, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_7. Разом з ним в домогосподарстві зареєстрована, але фактично не проживає онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, з грудня 2014 року по даний час. Проживає в м. Нью-Йорк, США (а.с.5).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.1 ст.381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст.270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.

У відповідності до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає менше шести місяців на рік. Реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок і користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Обєктом права власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга цієї статті визначає способи захист цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, а також з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним в будинку, що йому належить, користуються жилими приміщеннями в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником.

Разом з цим, згідно норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України громадянин, які мають у приватній власності будинок (квартиру) і користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати та укладати інші не заборонені законом угоди. При цьому, обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Обєктом права власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський Суд з прав людини визначив, що оскільки призначенням Конвенції є захищати реальні права людини, а не ілюзорні, справедливий баланс між різними інтересами, що розглядаються, може бути порушено не тільки тоді, коли відсутні положення для захисту гарантованих прав, а й коли їх не дотримуються належним чином (пункти 56 та 61 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «ОСОБА_7 проти Іспанії», заява № 4143/02).

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Системний аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сімї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком.

При цьому, зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України та ст.311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Верховний Суд України у своїй постанові від 05.11.2014 року висловив правову позицію про те, що аналіз статей 383,391,405 ЦК України та статті 156 ЖК дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Таку ж позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2017 року у справі №734/387/15-ц.

З доводів позовної заяви вбачається, що в домоволодінні по вулиці Гоголя, 28 в с. Красногорівка Великобагачанського району Полтавської області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, була зареєстрована як член сімї власника вищевказаного житлового будинку. При цьому, будь-яких доказів про зворотнє стороною відповідача до суду не подавалися.

Суд приймає до уваги акт комісії від 03.09.2018 року про те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_9, однак за даною адресою не проживає з 2014 року по даний час, оскільки зміст даного акта узгоджується з дослідженими матеріалами справи і ними не спростовується.

Отже, виходячи з сукупності вищевикладеного, вбачаються підстави для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Білоцерківська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.41,55 Конституції України, ст.ст.15,16,270,316,317,319,381,383,386,391,392,405 ЦК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.4,11,12,13,49,76-80,81,83,128,259,247,263-265,272-273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Білоцерківська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: село Красногорівка Великобагачанського району Полтавської області, вулиця Гоголя, будинок №28.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач: ОСОБА_2, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10; представник позивача адвокат ОСОБА_1, юридична адреса: сел. Велика Багачка, вул. Каштанова, 20-А Полтавської області; відповідач ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10, паспорт серії КО №542435; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Білоцерківська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області, юридична адреса: Полтавська область, Великобагачанський район, с. Білоцерківка, вул. Першотравнева, 9.

Повний текст рішення складений 14 січня 2019 року.

Суддя В.В. Хоролець