ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року

м.Суми

Справа F592/613/19

Номер провадження 22-ц/816/2765/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів -   Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2019 року в складі судді Князєва В.Б., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 25 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

14 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання» (далі – ПАТ «Сумське НВО») про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації витрат на відрядження та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 83 430,80 грн.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 витрати на відрядження в розмірі 81 866,26 грн.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні за період з 29 грудня 2018 року по 25 лютого 2019 року включно в розмірі 17 239,65 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов’язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 825,37 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ПАТ «Сумське НВО» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить змінити рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зменшити суму стягнення з 17 239,65 до 16 490,10 грн.

При цьому, відповідач вказує на ту обставину, що у період з 29 грудня 2018 року (наступний робочий день після звільнення позивача) по 25 лютого 2019 року (останній робочий день, що передує розгляду справи) кількість робочих днів має становити 22. Отже, товариство зазначає, що кількість робочих днів при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинна обраховуватись до останнього робочого дня, що передує дню розгляду справи, а не по день постановлення рішення включно, як помилково вважав суд першої інстанції. Ураховуючи викладене, «Сумське НВО» звертає увагу на ту обставину, що з товариства була стягнута сума середнього заробітку у більшому розмірі, внаслідок чого були порушені його майнові права. У той же час, відповідач погоджується з розміром середньоденного заробітку позивача в сумі 749,55 грн.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 83 430,80 грн. та витрат на відрядження в розмірі 81 866,26 грн. сторонами не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 грудня 2018 року по 25 лютого 2019 року включно, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 749,55 грн, суд першої інстанції взяв до уваги те, що відповідач не виплатив позивачу належних сум при звільненні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО», а 28 грудня 2018 позивача було звільнено за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 5).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа станом на грудень 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати складала 83 430,80 грн. (а.с. 7) та витрати на відрядження за грудень 2017 року – 56 605,35 грн., за березень 2018 року – 25 223,63 грн., за липень 2018 року - 37,28 грн., що в сумі становить - 81 866,26 грн.

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог ст.ст. 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Отже, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.ст. 12, 80, 81 ЦПК України, виходив з того, що середньоденна заробітна плата позивача становила 749,55 грн, тому розмір його середнього заробітку за період з 29 грудня 2018 року по 25 лютого 2019 року включно, виходячи із трьохденного робочого тижня, становить 17 239,65 грн. (749,55 грн * 23 дні).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача 17 239,65 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що період розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 22 робочих дня, а не 23, як помилково вказав суд першої інстанції, не заслуговує на увагу колегії суддів, з огляду на наступне.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в ст. 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи – по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Як було встановлено судом першої інстанції, у ПАТ «Сумське НВО» діє неповний трьохденний робочий тиждень, установлений наказом від 21 березня 2014 року № 75.

Враховуючи вищевикладене, кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні, на думку колегії суддів, обраховується по день постановлення рішення включно, тобто до 25 лютого 2019 року, а не до 24 лютого 2019 року, як вважає відповідач.

Отже, доводи апеляційної скарги в зазначеній частині не підлягають задоволенню.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в оскарженій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2019 року в оскарженій частині у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 травня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_2