Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 725/1393/17

провадження № 61-30311св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство по експлуатації індивідуальних гаражів № 1, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 червня 2017 року у складі судді Піхало Н.В. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 30 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Одинака О. О., Яремка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства по експлуатації індивідуальних гаражів №1, ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що він є власником фарбувального цеху літ. Б, Б-1, площею 96,2 кв. м та естакади з навісом ІІ, що складає 71/100 частини нежилих будівель, які знаходяться по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва від 24 грудня 2004 року, виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського натурального округу Зеленською М.В., за реєстровим № 5214 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 грудня 2014 року № 6103607 (а. с. 5-6).

Це майно знаходиться на земельній ділянці площею 1,3524 га, яка надана в користування товариству по експлуатації індивідуальних гаражів АДРЕСА_2 , що підтверджується державним актом на право постійного користування землею від 09 лютого 1999 року.

ОСОБА_2 , який є членом товариства, чинить йому перешкоди у користуванні приміщенням, оскільки він, як власник декількох автомобілів блокує вільний заїзд до його фарбувального цеху, створюючи в такий спосіб перешкоди в користуванні майном.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив усунути перешкоди в користуванні нежилим приміщенням літери Б., Б-1 по АДРЕСА_1 , шляхом звільнення заїзду до нежитлових приміщень літери Б., Б-1 від транспортних засобів, стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 2 436 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунено ОСОБА_1 перешкоди в користуванні нежилим приміщенням літери Б, Б-1 по АДРЕСА_1 шляхом звільнення заїзду до приміщень від транспортних засобів. Стягнуто з Товариства по експлуатації індивідуальних гаражів № 1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2 436 грн у рівних частках з кожного.Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що права позивача вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власністю підлягають захисту, оскільки відповідач ОСОБА_2 та гаражний кооператив своїми діями, які полягають у розташуванні транспортних засобів, чинить позивачу як власнику майна перешкоди у користуванні власністю, блокуючи йому вільний заїзд до його приміщення. Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідачів на його користь витрат на правову допомогу.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що права позивача, як власника підлягають захисту шляхом усунення перешкод в користуванні нежилим приміщенням літ. Б, Б-1 по АДРЕСА_1 шляхом звільнення заїзду до самих приміщень від транспортних засобів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що позивачем належним чином не було підтверджено право власності на нежитлові приміщення літери Б., Б-1 та естакади з навісом по АДРЕСА_1 . Крім того, позивач не надав доказів того, що йому чинять перешкоди у користуванні зазначеним нежилим приміщенням.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2018 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справзаперечення

на касаційну скаргу, в яких зазначено, що оскаржувані судові рішення

є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником фарбувального цеху літери Б.Б-1, площею 96,2 кв. м та естакади з навісом ІІ, що складає 71/100 частини нежилих будівель, які знаходяться по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва від 24 грудня 2004 року, виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Зеленською М. В., за реєстровим № 5214 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 грудня 2014 року № 6103607 (а.с. 5-6).

Відповідно до інвентаризаційної справи, належні позивачу приміщення 71/100 частини нежилих будівель з естакадою є відокремленими приміщеннями та розташовані на території земельної ділянки площею 1,3524 га, яка надана в користування товариству по експлуатації індивідуальних гаражів АДРЕСА_2 , згідно з державним актом на право постійного користування землею від 09 лютого 1999 року.

Звертаючись до суду із позовом, позивач обгрунтовує його тим, що відповідач здійснює перешкоди позивачу у користуванні нежитловим приміщенням шляхом розміщення транспортних засобів, блокуючи заїзд до фарбувального цеху.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті З ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статтей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, незаборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з частиною 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що права позивача вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власністю підлягає захисту, оскільки відповідач ОСОБА_2 та гаражний кооператив, чинять позивачу як власнику майна перешкоди у користуванні власністю, блокуючи заїзд до приміщення.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем належним чином не було підтверджено право власності на житлові приміщення є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником фарбувального цеху літ. Б., Б-1, площею 96,2 кв. м, та естакади з навісом 2, що складає 71/100 частини нежилих будівель, які знаходяться по АДРЕСА_1 , що підтверджуються копією свідоцтва від 24 грудня 2004 року, виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського натурального округу Зеленською М. В., за реєстровим № 5214 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 грудня 2014 року № 6103607 (а. с. 5-6).

Крім того, доводи касаційної скарги про те, що позивач не надав доказів, що відповідач чинить йому перешкоди в користуванні майном, є безпідставними, оскільки представник відповідача ОСОБА_4 , в судах попередніх інстанцій не заперечував указані обставини.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами попередніх інстанцій не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк