Провадження № 2/752/701/19
РІШЕННЯ

Іменем України

заочне

14.05.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Недашківська сільська рада Малинського району Житомирської області про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

в липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Недашківська сільська рада Малинського району Житомирської області про визнання заповіту недійсним

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. Звернувшись до Дванадцятої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, державним нотаріусом було заведено спадкову справу щодо майна померлого. Також із відповідною заявою про прийняття спадщини звернулась і донька померлого - ОСОБА_2 В 2017 році позивачу стало відомо про те, що на випадок своєї смерті ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений сільським головою Недшківської сільської ради Малинського району , відповідно до якого на випадок своєї смерті все майно він заповів доньці ОСОБА_2 Остання, оригінал заповіту державному нотаріусу в 2012 році разом із заявою не надала та подала заповіт лише в 2017 році після його внесення його сільською радою до спадкового реєстру.

По факту підроблення заповіту від імені померлого та внесення відомостей про його зміну до спадкового реєстру було порушене кримінальне провадження. Позивач вказує, що померлий чоловік на день та час нібито складення заповіту проживав в м. Києві та працював монтажником в ТОВ «Станед», яке розташоване в м. Києві, а тому необхідності звертатись до сільського голови він не мав. Крім того, відомості про зазначений заповіт в порушення вимог закону було внесено лише 23.02.2017 року, тобто через 14 років після нібито його складенні.

Крім того, позивач зазначає, що заповіт в обов`язковому порядку має бути підписаний особисто заповідачем, однак, підпис, який зазначений в графі «ПІП» заповіту виконаний не померлим, а іншою особою, печатка, яка наявна на заповіті нового зразка та на час складенні заповіту була іншою, а відтак наявні підстави для визнання заповіту недійсним, оскільки, відсутнє волевиявлення заповідача, в зв`язку з чим позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив позов задовольнити викладених в ньому підстав, одночасно надавши суду висновки експертних досліджень.

Відповідач в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи міститься відзив на позов, відповідно до якого відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити, в зв`язку з його безпідставністю та недоведеністю.

Третя особа явку свого представника не забезпечила. В матеріалах справи містить лист представника, відповідно до якого, останній, просить в задоволенні позову відмовити, оскільки, заповіт дійсно було складено ОСОБА_3 , підписано та відповідно посвідчено в сільській раді.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідно до копії паспорту та довідки ТОВ «Житловик Плюс» був зареєстрований з 23.01.2004 року і до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6, 157).

В період з 01.11.2003 року по 19.08.2005 року, ОСОБА_3 працював на посаді монтажника в ТОВ «Станед» (а.с.12-13).

17.08.2012 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та позивачем у справі ОСОБА_4 Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_5 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.8).

В матеріалах справи міститься заповіт від 13.11.2003 року, відповідно до якого ОСОБА_3 на випадок своєї смерті все майно заповів дочці ОСОБА_2 Заповіт посвідчено головою Недашківської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 213 (а.с.9).

Однак, відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, судом встановлено, що зазначений заповіт було зареєстровано 23.02.2017 року (а.с.10).

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори звернулись позивач та відповідач у справі (а.с.11, 35, 148).

07.07.2017 року до ЄРДР були внесені відомості, по факту підроблення невідомими особами заповіту від імені ОСОБА_3 в 2017 році та внесення відомостей про його зміну до спадкового реєстру (а.с.15).

Постановою державного нотаріуса від 06.04.2017 року, ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька ОСОБА_3 (а.с.167).

Ухвалою судді Сятошинського районного суду м. Києва від 06.07.2017 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій було відкрито провадження (а.с.201).

Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини.

Згідно зі ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Із змісту оспорюваного заповіту вбачається, що такий посвідчений головою сільської ради.

Згідно із п.1.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого 11.11.2011 року № 3306/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року - перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат», у населених пунктах, де немає державних нотарiусiв, посадовi особи виконавчих комiтетiв сiльських, селищних, мiських Рад народних депутатів вчиняють в тому числі таку нотарiальну дiю, як посвiдчення заповiту.

Згідно з вимогами розділу 3 п.1 п.п.1.1.,1.4.,1.6. вищезазначеного Порядку, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247,1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України про що зазначається в тексті заповіту.

Із змісту оспорюваного заповіту вбачається, що при його посвідченні не дотримано вимоги вищезазначеного Порядку, зокрема, в заповіті відсутня дата та місце народження заповідача, не роз`яснено заповідачу вимог закону.

Поряд із наведеним, відповідно до висновку експерта Житомирського НДЕКЦ № 1/3-146 від 04.05.2018 року, судом було встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 , які розміщені в графі «Підпис» в заповіті від 13.11.2003, що зареєстровані в реєстрі нотаріальних дій за № 213, виконені не ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а іншою особою, тобто заповіт не було власноруч особисто підписано заповідачем.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Суд вважає, що в ході розгляду справи стороною позивача доведено факт порушення її прав, оскільки, позивач входить до кола спадкоємців та має право на спадкування нерухомості, яка належала померлому, а оспорованим заповітом коло спадкоємців було змінено, а тому, на думку суду, права та інтереси позивача, за захистом яких вона звернулась до суду з даним позовом, - порушені.

Аналізуючи всі зібрані у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що волевиявлення заповідача не було вільним, останнім, особисто не було підписано заповіт від 13.11.2003 року, що поза розумим сумнівом доведено стороною позивача, та жодним чином не спростовано відповідачем справі.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача доведено наявність законних підстав для визнання заповіту недійсним, а стороною відповідача достатніми доказами ці обставини не спростовані, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача, сплачений нею при подачі позову судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. (т. 1 а.с.1).

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 3, 5, 12, 13, 18, 258, 260, 265, 268, 273, 280, 281 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Недашківська сільська рада Малинського району Житомирської області про визнання заповіту недійсним, - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, який 13.11.2003 року посвідчено та зареєстровано за № 213 головою Недашківської сільської ради Малинського району Житомирської області, - від імені ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - на ім`я ОСОБА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), - на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянки України, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), - судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Головуючий Н.П. Чередніченко