ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7282/15-ц Номер провадження 22-ц/814/2847/19Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Хіль Л.М.

Суддів: Дорош А.І., Обідіної О.І.,

Секретар: Мисечко А.І.

За участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2019 року ухвалене під головуванням судді Савченко Л.І. (повний текст судового рішення складений 20 вересня 2019 року)

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцями та визнання права на спадщину, зміни черговості одержання права на спадщину, визнання частково недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до місцевого суду з позовом, відповідно до вимог якого просила встановити факт проживання її із ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2001 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати її , ОСОБА_6 , спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7 , визнати за нею право на спадкування після смерті ОСОБА_7 , разом зі спадкоємцем першої черги, змінивши черговість отримання права на спадкування, визнати частково недійсними та скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 05 червня 2015 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. на ім`я ОСОБА_4 , в реєстрі за номером 940, та ОСОБА_5 , в реєстрі за номером 941, а саме на 29/100 частини квартири АДРЕСА_1 кожному.

В обґрунтуванні позову вказувала , що після розірвання шлюбу, з 10 лютого 1981 року по 24 вересня 2014 року проживала із ОСОБА_7 однією сім`єю. Під час спільного проживання були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, але шлюб не реєстрували. Попередньо перебували у шлюбі з 25 липня 1984 року по 1999 рік, коли через непорозуміння розлучилися, але продовжували проживати в одній квартирі, а через декілька років знову почали проживати однією сім`єю.

Зазначала, що з 2003 року ОСОБА_7 почав хворіти, у зв`язку з чим потребував постійної допомоги, вона здійснювала за ним догляд, фактично він був у безпорадному стані. У 2014 році він захворів хворобами нижніх кінцівок, після виписки з лікарні, він майже перестав рухатися, перебував вдома у ліжку та отримував допомогу лише від неї. Син ОСОБА_7 ОСОБА_8 , який з 2005 року проживав з батьком, ухилявся від допомоги батькові, так як зловживав спиртними напоями.

Крім того зазначала, що має також право на спадкування майна після смерті ОСОБА_7 разом із його онуками, які успадкували частку свого батька ОСОБА_8 , після його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_3 , яка в повному обсязі підтримує позовні вимоги.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Ющенко В.В., приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю., про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцями та визнання права на спадщину, зміни черговості одержання права на спадщину, визнання частково недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивачкою не доведено факт проживання ОСОБА_6 із спадкодавцем ОСОБА_7 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, не надано жодного належного та допустимого доказу того, що між Жуковими існували взаємні обов`язки,не доведено те, що вони мали спільний побут та бюджет.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 .

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що при постановленні рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, що як наслідок призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Вказувала, що докази допитаних свідків позивача є достовірними та підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 однією сім`єю, у той час коли показання свідків відповідача є малоінформативними і недостовірними для встановлення чи спростування даного факту.

Вказувала, що місцевий суд не врахував факт здійснення ОСОБА_6 опікування над ОСОБА_7 , який через безпорадний стан, викликаний віком та тяжкою хворобою, потребував у цього.

На підставі викладеного ОСОБА_3 прохала рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцями та визнання права на спадщину, зміни черговості одержання права на спадщину, визнання частково недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину задовольнити в повному обсязі.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлені наступні фактичні обставини справи, а саме :

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 01 жовтня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданим відділом РАГС Октябрського РУЮ м. Полтави від 08 червня 2001 року (а.с.201 том 1).

У липні 2003 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про зміну договору найму жилого приміщення. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 серпня 2004 року виділено у користування ОСОБА_6 кімнату площею 12,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 та зобов`язано ГЖЕД № 2 укласти з нею окремий договір на вказане житло, відкривши особовий рахунок. Встановлено порядок користування кімнатою площею 18,1 кв.м. за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і зобов`язано ГЖЕД № 4 укласти з ОСОБА_7 окремий договір найму на зазначене жиле приміщення. Кухню, комірчину, коридор, ванну, вбиральню залишено у загальному користуванні (том 1 а.с.244-245).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 грудня 2004 року вказане рішення змінено в частині залишення в загальному користуванні комірчини пл.1,2 кв.м., виключено комірчину площею 1,2 кв.м. з числа приміщень залишених у загальному користуванні сторін і виділено її в користування ОСОБА_6 (том 1 а.с.196-197).

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради № 119 від 12.04.2005 року було розділено особові рахунки на квартиру АДРЕСА_2 на ОСОБА_7 та на ОСОБА_6 (том 1 а.с.213).

07 листопада 2016 року УЖКГ видано свідоцтво про право власності на житло на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на право приватної спільної часткової власності, по 29/100 частки за кожним, на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.142 том 2 ).

Так, з матеріалів справи вбачається, що за позовом ОСОБА_6 був визначений порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , укладено окремі договори найму та розділено особові рахунки. (а.с. 205-212 том 1).

Позивач не надала суду доказів, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оплачували квартплату та комунальні послуги спільно, із квитанцій наданих відповідачами слідує, що ОСОБА_7 платив за свою частину квартири окремо.

Про відсутність спільного побуту свідчить і той факт, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 жили у різних кімнатах, спільного бюджету не мали, харчувалися окремо, мали різні холодильники.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що слідує із довідки про причину смерті № 199 від 24 вересня 2014 року (том 1 а.с.214), після його смерті зареєстровано спадкову справу № 56912170 від 17 грудня 2014 року (том 1 а.с.8).

Встановлено, що ОСОБА_6 на час відкриття спадщини після померлого ОСОБА_7 проживала в спірній квартирі , що підтверджується довідкою КП «ЖЕО № 2» ПМР від 05.11.2014 року (а.с.9 том 1).

Похованням ОСОБА_7 займався його син ОСОБА_8 , що підтверджується відповідними квитанціями та довідкою КП «Спецкомбінат похоронно ритуального обслуговування» (том 1 а.с.215-217).

Спадкоємцем першої черги за законом був син ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 успадкували по 29/100 частин квартири АДРЕСА_1 , про що їм видані свідоцтва про право на спадщину, після смерті батька ОСОБА_8 , який в свою чергу успадкував 29/100 частки квартири після смерті свого батька ОСОБА_7 (том 2 а.с.127-129).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , що слідує із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 25 січня 2017 року (том 2 а.с.7), після її смерті свідоцтво про право на спадщину на законом видано ОСОБА_3 , що слідує із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49218843 від 25.09.2017 (том 2 а.с.13).

Відмовляючи у задоволенні позову суд врахував те, що позивачкою не доведено, що ОСОБА_6 проживала із спадкодавцем ОСОБА_7 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до частини другою 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК підлягає встановленню два юридичних факти: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Місцевий суд вірно встановив, що позивачка не надала достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилалась в обґрунтування своїх позовних вимог, тому суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення цих позовних вимог.

Наявні в матеріалах справи докази не підтверджують доводи ОСОБА_6 щодо існування між нею та ОСОБА_7 в період з 2001 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат.

Допитані в судовому засіданні першої інстанції свідки, не підтвердили факт спільного проживання Жукових однією сім`єю протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини.

Факт догляду ОСОБА_6 за ОСОБА_7 у 2014 року знайшов своє підтвердження, однак не спростовує їх окремого проживання як чоловіка та дружини протягом п`яти років до часу смерті ОСОБА_7 .

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи не заслуговують на увагу, оскільки місцевим судом встановлено факти на які посилалася позивачка, досліджено матеріали справи та проаналізовано покази свідків у відповідності до положень матеріального та процесуального права.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим,різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд сій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає із ст. 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України).

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують апеляційний суд приходить до висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя : Л.М. Хіль

Судді: А.І. Дорош

О.І. Обідіна