КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 755/926/19

провадження № 22-ц/824/14988/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Київ від 30 вересня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 06 жовтня 2015 року при укладені договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 позивач не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними.

23 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначала, що оскільки квартира, в якій вона зареєстрована належить іншій собі, існує реальний ризик виселення позивача із спірної квартири, тому просила суд заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам виселяти її із квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

У судовому засіданні 30 вересня 2019 року представником позивача серед інших клопотань було заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка належить відповідачеві.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Київ від 30 вересня 2019 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись із указаною ухвалою суду, ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є такою, що підлягає скасуванню.

Також, не погоджуючись із указаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просила оскаржувану ухвалу скасувати в частині відмови у вжитті заходу забезпечення позову шляхом заборони виселення позивача із спірної квартири до набрання законної сили судовим рішенням у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Просила постановити судове рішення, яким заяву задовольнити у повному обсязі.

08 листопада 2019 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Київ від 30 вересня 2019 року залишити без задоволення.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені про причини неявки суд не повідомляли.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову частково, та накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову є саме тими видами забезпечення позову, які можуть запобігти ризикам невиконання рішення суду або утрудненню його виконання у разі задоволення позову та є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 вже зверталась із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру у іншій цивільній справі №755/18402/16-ц, і їй було відмовлено у задоволенні відповідної заяви, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали і відмови у задоволенні відповідного забезпечення.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

За умовами пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З огляду на те, що між сторонами виник спір щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну квартиру, оскільки спірна квартира є предметом спору.

Накладення арешту на спірну квартиру є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що вжиті судом заходи забезпечення позову порушують права відповідача користуватися та розпоряджатися своїм майном необґрунтовані, оскільки обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру спрямований на запобігання відчуженню нерухомого майна, яке є предметом спору, а заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Інший вид забезпечення позову, про який просить позивач, а саме про заборону вчинення дій щодо виселення її з спірної квартири, не підлягає застосуванню, оскільки спрямований на перешкоджання виконання рішення у іншій справі №755/8201/17 про визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою та виселення.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим ухвалу Дніпровського районного суду міста Київ від 30 вересня 2019 року слід залишити без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Київ від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана
Судді К.П. Приходько
С.О. Журба