Справа № 752/5238/16 Головуючий в суді І інстанції Хоменко В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Гановської А.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року про призначення експертизи у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Котенко Ірина Миколаївна про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року задоволено клопотання відповідача та призначено у справі повторну посмертну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» та поставлено відповідні питання.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні клопотання відповідачки, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог закону зовсім не мотивував в ухвалі своє рішення про призначення повторної експертизи, як того вимагає ст. 113 ЦПК України, тому вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є зокрема порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи ухвалу про призначення повторної посмертної судової психолого-психіатричної експертизи, суд першої інстанції виходив з положень ст. 103 ЦПК України та вважав, що для повного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення у справі необхідні спеціальні знання, що обумовлює необхідність проведення цієї експертизи.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2017 року було призначено посмертну комплексну психолого-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено відповідні питання. Проведення експертизи було доручено Київському міському центру судово-психіатричної експертизи та попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України і, 03 березня 2018 року було отримано висновок цієї судової експертизи.

У подальшому, оскаржуваною ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року було задоволено клопотання відповідача та призначено у справі повторну посмертну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої вже доручено експертам ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» та поставлено відповідні питання.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Отже, за змістом норми ч.2 ст.113 ЦПК України можливість призначення саме повторної експертизи пов`язується з визнанням висновку первинної чи додаткової експертизи необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 10, 11 постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30 травня 1997 року роз`яснив, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав осіб.

Призначаючи повторну судову експертизу суд першої інстанції не зазначив жодних мотивів щодо того, в чому саме висновок проведеної судової експертизи є неповним, неясним, необґрунтованим або таким, що суперечить матеріалам справи чи викликає сумнів у його правильності, що давало б суду підстави, передбачені ст. 113 ЦПК України для призначення повторної судової експертизи, при цьому суд взагалі не мотивував, в чому саме полягає необхідність в призначенні повторної судової експертизи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, суд неодноразово повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, зокрема в частині невиконання вимог п.3 ч.2 ст.260 ЦПК України щодо обов`язкового зазначення мотивів, з яких суд дійшов висновку про необхідність в призначенні повторної судової експертизи, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: