Ухвала

Іменем України

10 травня 2019 року

місто Київ

справа № 357/6319/18

провадження № 61-8570ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма Світанок»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2018 року у складі судді Бондаренко О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Сліпченка О. І., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Світанок»

(далі - ПСП «Агрофірма Світанок»), у якому просив визнати договір оренди земельної ділянки, розміром 3, 129 га, що знаходиться на території Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, укладений 18 квітня 2017 року між сторонами, та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000, 00 грн.

Позов обґрунтовував тим, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 квітня 2017 року йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, що знаходиться на території Трушківської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначена земельна ділянка передана відповідачу в оренду за договором, укладеним з попереднім власником - ОСОБА_2 . Починаючи з 2011 року, відповідач не сплачував орендну плату за використання земельної ділянки в зв`язку з переходом права власності (спадщини) до позивача, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за орендною платою за землю в розмірі 30 900, 00 грн. У травні 2017 року він звернувся до відповідача з приводу виплати заборгованості по орендній платі (у грошовій та натуральній формі), згідно з вимогами договору оренди. Відповідач на усне звернення запевнив його, що розрахунок буде проведено до 01 липня 2017 року, але свої зобов`язання не виконав. Після 01 липня 2017 року він неодноразово звертався до відповідача щодо виплати орендної плати та розірвання договору оренди, але відповіді не отримував. У грудні 2017 року відповідач розрахувався з ним по орендній платі у грошовій формі, проте земельну ділянку не повернув, а продовжує її використовувати. При цьому, відповідач мотивує це укладенням договору оренди земельної ділянки між сторонами від 18 квітня 2017 року, який зареєстрований державним реєстратором 06 грудня 2017 року. Однак, за твердженням позивача, договір оренди від 18 квітня 2017 року є недійсним, оскільки право власності на земельну ділянку перейшло до нього лише 21 квітня 2017 року. Крім того, у договорі наявні виправлення дат укладення та підписання договору оренди, а підписував він подібний документ 18 листопада 2011 року, і на той час у нього ще не було оформлено право власності на земельну ділянку. Таким чином, відповідач, підробивши договір оренди, використовує земельну ділянку, отримує з неї доходи та відмовляється її повертати власнику, а він, як власник земельної ділянки, не має змоги повернути ділянку та передати її в оренду іншому орендарю.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтовувалось тим, що підстави для задоволення позовних вимог і визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, площею 3, 1290 га, що знаходиться на території Трушківської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області, що укладений між ним та ПСП «Агрофірма Світанок», відсутні, оскільки позовні вимоги не доведені. Судами оглянуті надані позивачем та відповідачем оригінали оспорюваного правочину, які датовані 28 квітня 2017 року. Відповідно до пункту 38 цього договору він набирає чинності після його державної реєстрації. Договір оренди від 28 квітня 2017 року зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 грудня 2017 року. Відтак, суди дійшли висновку, що між сторонами дотримана форма договору та досягнуто всі істотні умови договору оренди землі відповідно до статей 14, 15 Закону України «Про оренду землі». Окрім цього, позивач посилався на те, що договір укладений між сторонами 16 квітня 2018 року, а не 28 квітня 2018 року, і він є підробленим останнім, проте доказів цього суду не надав. При цьому, судом роз`яснено позивачу права та обов`язки сторін, в тому числі щодо надання судові належних та допустимих доказів в підтвердження обставин справи, однак позивач не скористався своїм правом щодо надання до суду відповідних доказів чи витребування доказів, в тому числі щодо призначення у справі експертизи, в зв`язку з чим зазначені позивачем обставини є недоведеними.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За правилом частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Судами встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Нещасною Т. М., зареєстрованого в реєстрі за № 916, позивач є власником земельної ділянки, площею 3, 1290 га, що знаходиться на території Трушківської сільської ради, Білоцерківського району Київської області.

Відповідно до витягу зі спадкового реєстру ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі заяви позивача заведена спадкова справа № 37/2014 року та 21 квітня 2017 року видано свідоцтво про право на спадщину.

28 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ПСП «Агрофірма Світанок» укладено договір оренди землі, який 06 грудня 2017 року зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору від 28 квітня 2017 року і в судовому засіданні сторонам було визнано обставини щодо виконання умов договору, в тому числі щодо сплати орендарем орендної плати та отримання орендодавцем відповідних коштів.

Позивач неодноразово звертався до ПСП «Агрофірма Світанок» з приводу сплати орендних платежів та повернення земельної ділянки.

Втім, судами встановлено, що позивач не звертався до суду за захистом порушеного права щодо виконання умов договору щодо сплати орендної плати і до суду не надано доказів порушення ПСП «Агрофірма Світанок» цих умов, разом з тим, позивачем підтверджено факт отримання наприкінці грудня 2017 року коштів в рахунок орендної плати за користування земельною ділянкою.

Позивач як на підставу своїх позовних вимог посилався на те, що договір оренди спірної земельної ділянки він підписував у 2011 році, однак такі твердження не узгоджуються з наданими ним доказами, а саме: свідоцтвом про право на спадщину від 21 квітня 2017 року, з моменту отримання якого він став власником цієї земельної ділянки, та витягом зі Спадкового реєстру.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини першої статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Статтею 17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладання договору оренди) передача об`єктів оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання передачі.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі частини першої статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України, частини другої статті 125 ЗК України й статті 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації; договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Встановивши, що між сторонами дотримана форма договору та досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору оренди землі відповідно до статей 14, 15 Закону України «Про оренду землі», при цьому позивач не довів, що договір, укладений між сторонами 28 квітня 2018 року, є підробленим відповідачем, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Верховним Судом враховано, що відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З врахуванням наведених меж розгляду справи судом касаційної інстанції доводи заявника щодо зміни оцінки досліджених судами першої та апеляційної інстанцій доказів і встановлення нових обставин не відноситься до повноважень Верховного Суду, а тому не може бути підставою для перегляду оскаржуваних судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та справедливість судових рішень не впливають та в цілому зводяться до переоцінки доказів.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм матеріального та процесуального права судами першої й апеляційної інстанцій не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Світанок» про визнання договору недійсним, стягнення моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик