Сарненський районний суд
____________________________________________________________________
Справа № 572/921/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року м. Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді -Рижого О.А.

за участю секретаря судового засідання - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа - Сарненська міська рада про встановлення факту роботи і проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту роботи і проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю, а саме в м. Сарни Рівненської області.

В заяві вказує, що з 31 серпня 1985 року після реєстрації шлюбу вона разом з чоловіком, а після народження дітей, вся їх сім'я до 14 листопада 1990 року проживала і була зареєстрована в житловому будинку розташованому в АДРЕСА_1 . 30 грудня 1999 року Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області заявниці був виданий паспорт НОМЕР_1 , в якому вона значиться зареєстрованою в АДРЕСА_2 з 14 листопада 1990 року по 06.07.2001 року; в АДРЕСА_3 з 06.07.2001 року по данний час. Заявниця в заяві також зазначила, що проживаючи в м. Сарни, вона постійно працювала, про що була заведена трудова книжка НОМЕР_2 , в якій зазначено,що ОСОБА_1 з 03.08.1984 року була прийнята на роботу поваром в Сарненський комбінат громадського харчування згідно наказу №45. 14.07.1989 року звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП України по догляду за дитиною півтора року згідно наказу № 45. З 14 липня 1989 року я була звільнена з комбінату громадського харчування і не працювала до 24 липня 1990 року, займалась доглядом за дітьми, але постійно проживала в АДРЕСА_1 . 24.07.1990 року прийнята продавцем магазину № 6 Воєнторгу № 43 згідно наказу № 48/л від 23.07.1990 року. 17.03.1994 року звільнена з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 15/л від 15.03.1994 року. З 06 квітня 1994 року заявниця працювала на різних підприємствах, перебувала на обліку в центрі зайнятості, про що є відповідні записи в трудовій. За станом здоров'я 23 грудня 2010 року ОСОБА_1 була призначена ІІ група інвалідності, для нарахування пенсії по інвалідності їй була видана Сарненською державною адміністрацією довідка №775, в якій було зазначено, що станом на 01.01.1993 року ОСОБА_1 проживала в м.Сарни не менше чотирьох років. При повторному огляді 15 січня 2019 року заявниці була призначена третя група інвалідності загального захворювання з ураженням центральної нервової системи. Для оформлення пенсії по віку ОСОБА_1 звернулась до Сарненського об»єднаного управління пенсійного фонду України в Рівненській області, проте листом № 313/04-29 від 20.02.2019 року їй було відмовлено у переході на інший вид пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» оскільки первинними документами не підтверджено факт постійного проживання і роботи у зоні посиленного радіоекологічного контролю. Період для розрахунку зниження пенсійного віку (4 категорія ) складає станом на 1.01.1993 року -3 роки 2 місяці 19 днів ( лист управління пенсійного фонду № 313/04-29 від 20.02.2019 додається ).

Заявник ОСОБА_1 заявою від 18.04.2019 року заявлені вимоги підтримала і просить їх задоволити.

Від заінтересованої особи Сарненської міської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх, проти задоволення заявлених вимог не заперечують.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд встановив, що згіднопаспорту НОМЕР_1 , ОСОБА_1 була зареєстрована в АДРЕСА_2 з 14 листопада 1990 року по 06.07.2001 року; в АДРЕСА_3 з 06.07.2001 року по даний час. Дана інформація також підтверджується довідкою Сарненської міської ради № 44 від 27.02.2019 року, наявною в матеріалах справи. З копії трудової книжки НОМЕР_2 вбачається, що заявниця працювала з 03.08.1984 року поваром в Сарненському комбінаті громадського харчування згідно наказу №45; 14.07.1989 року звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП України по догляду за дитиною півтора року згідно наказу № 45. З 14 липня 1989 року була звільнена з комбінату громадського харчування і не працювала до 24 липня 1990 року. Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 займалась доглядом за дітьми, постійно проживаючи в АДРЕСА_1 . 24 .07.1990 року прийнята продавцем магазину № 6 Воєнторгу № 43 згідно наказу № 48/л від 23.07.1990 року; 17.03.1994 року звільнена з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 15/л від 15.03.1994 року. З 06 квітня 1994 року ОСОБА_1 працювала на різних підприємствах, перебувала на обліку в центрі зайнятості, про що є відповідні записи в в дослідженій судом трудовій книжці. За станом здоров'я 23 грудня 2010 року їй була призначена ІІ група інвалідності, для нарахування пенсії по інвалідності ОСОБА_1 була видана Сарненською державною адміністрацією довідка № 775, в якій було зазначено, що вона станом на 01.01.1993 року проживала в м.Сарни не менше чотирьох років. При повторному огляді 15 січня 2019 року заявниці була призначена третя група інвалідності загального захворювання з ураженням центральної нервової системи, що підтверджується випискою з акту огляду НОМЕР_3 . Згідно листа Сарненського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Рівненській області та листа № 313/04-29 від 20.02.2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у переході на інший вид пенсії - за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки первинними документами не підтверджено факт постійного проживання і роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Встановлення факту проживання та факту роботи в м. Сарни Рівненської області заявниці породжує у неї право на включення до її трудового стажу періодів роботи, записи про які містяться в трудовій книжці, що вплине на розмір його пенсії та на його право отримувати пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом у порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України, яка регламентує розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено перелік фактів, які встановлюються судом.

При цьому частиною другої наведеної статті визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Визнання вимог заінтересованою особою не суперечить вимогам чинного законодавства, та інтересам осіб по справі.

Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, а також беручи до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та вважає, що заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа - Сарненська міська рада про встановлення факту роботи і проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю слід задоволити.

На підставі ст. 315 ЦПК України, керуючись ст.263-265,319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа - Сарненська міська рада про встановлення факту роботи і проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю - задоволити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживаючої в АДРЕСА_3 ) в зоні посиленого радіологічного контролю в АДРЕСА_1 з 10 жовтня 1985 року по 13 листопада 1990 року.

Встановити факт постійної роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продавцем магазину ? 6 Воєнторгу ?43 в м. Сарни по вул. Набережній з 24 липня 1990 року по 17 березня 1994 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Рижий О.А.