ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2734/19 Справа № 175/1051/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року

по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, яке згідно затвердженої 11.06.2018 року нової редакції Статуту, змінило найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 19.04.2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNZ0AE00000030, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 18 400,00 доларів США на строк до 20.04.2012 року. У порушення умов договору відповідач не повернув кредит в строки визначені договором, а також не сплатив відсотки за користування кредитом. Таким чином, станом на 29.01.2015 року виникла заборгованість в розмірі 87 219,46 доларів США, що за курсом 15,95 відповідно до службового розпорядження Національного банку України (далі НБУ) від 29.01.2015 року складає 1 391 150,39 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № DNZ0AE00000030 від 19.04.2007 року в розмірі 87219,46 доларів США, що за курсом 15,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.01.2015 року складає 1 391 150,39 грн., а також стягнути з відповідача судовий збір.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.06.2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № DNZ0AE00000030 від 19.04.2007 року в розмірі 87 219,46 доларів США, що за курсом 15,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.01.2015 року становить 1 391 150,39 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 17 955,31 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 14 357,54 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 1 215,71 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором в розмірі 53 690,90 доларів США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 19.04.2007 року між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNZ0AE00000030, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 18 400,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 20.04.2012 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 19 752,27 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також в розмірі 5 804,77 доларів США на сплату страхових платежів також в розмірі 6,77 доларів США, для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до пункту 1.2, а також винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 184,00 доларів США у момент надання кредиту, а також в розмірі 92,00 долари США на сплату страхових платежів та в розмірі 1 069,50 доларів США на сплату страхових платежів у виплатах та в порядку передбачених підпунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно пункту 3.11 цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 6.2 зазначеного договору (а.с.10-12).

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 449,47 доларів США для погашена заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Періодом сплати вважати період з 21 по 28 число кожного місяця.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 87 219,46 доларів США, що за курсом 15,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.01.2015 року становить 1 391 150,39 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в добровільному порядку кредитні кошти не повернула, чим порушила прийняті на себе договірні зобов`язання і допустила заборгованість по кредиту.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18.

Відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12.02.2019 року було витребувано у АТ КБ ПриватБанк: виписку з особового рахунку за кредитним договором № DNZ0AE00000030 від 19.04.2007 року, укладеним між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 , з обов`язковим наданням письмової інформації із зазначенням дат та розміру сум, внесених платежів з моменту укладення вказаного договору по день виготовлення такого документу з інформацією про зарахування коштів від продажу автомобіля марки Mercedes Benz 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 на погашення складових заборгованості (тіло, відсотки, комісія, пеня та ін.); письмові докази реалізації АТ КБ ПриватБанк предмету застави автомобіля марки Mercedes Benz 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та зарахування коштів від його реалізації в рахунок погашення боргу за кредитним договором з обов`язковим наданням письмової інформації із зазначенням складових погашеної заборгованості (тіла кредиту, відсотків, пені, комісії, пункту договору на підставі якого здійснювалось таке зарахування).

З урахуванням наданих доказів, апеляційним судом встановлено, що придбаний ОСОБА_1 за кредитні кошти автомобіль марки Mercedes Benz 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, який був предметом застави за договором № DNZ0AE00000030, за актом від 26.12.2008 року нею був переданий банківській установі (а.с.210).

Відповідно, до наданого суду АТ КБ ПриватБанк звіту про експертну оцінку зазначеного транспортного засобу від 06.01.2009 року, ринкова вартість мікроавтобусу Mercedes Benz 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату оцінки складає 105 336,00 грн. (а.с.215-222).

В послідуючому, заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.04.2012 року в рахунок виниклої заборгованості за кредитним договором № DNZ0AE00000030 від 19.04.2007 року, звернуто стягнення на автомобіль марки Mercedes Benz 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.230-232).

За звітом про оцінку транспортного засобу від 10.06.2014 року ринкова вартість мікроавтобусу Mercedes Benz 313 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату оцінки склала 95 000 грн., після чого 16.07.2014 року він був реалізований (а.с.223-229).

За змістом статті 24 Закону України Про заставу у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Встановлено, що кредитний договір було укладено строком до 20.04.2012 року. Тобто строк укладеного договору закінчився у квітні 2012 року, а банк нараховував суми станом на січень 2015 року з посиланням на те, що відповідач не повертає кредит у строки, визначені договором, а також не сплачує відсотки за користування кредитом, нарахувавши ОСОБА_1 заборгованість станом на 29.01.2015 року.

Крім того, з виписки по особовому рахунку за період з 19.04.2007 року по 19.03.2019 року вбачається, що 16.07.2014 року ОСОБА_1 було сплачено заборгованість за кредитним договором в розмірі 8 074,11 доларів США, вказана сума, з пояснень представника позивача була направлена на погашення відсотків (а.с.235-236).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що стягненню підлягає сума заборгованості в межах строку дії кредитного договору, а саме до 20.04.2012 року, та з урахуванням сплаченої 16.07.2014 року суми в розмірі 8 074,11 доларів США, яка пішла на на погашення відсотків, у зв`язку з чим слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № DNZ0AE00000030 від 19.04.2007 року станом на 20.04.2012 року в розмірі 24 624,88 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом 17 955,31 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом 5 453,86 доларів США (17 527,97 - 8 074,11 = 5 453,86); заборгованості по комісії за користування кредитом 1 215,71 доларів США.

Що стосується стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором в розмірі 53 690,90 доларів США, колегія суддів вважає за можливе відмовити в задоволенні вказаної позовної вимог, з огляду на наступне.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то вимога позивача про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором поза межами строку його дії є необґрунтованою.

Вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат по сплаті судового збору сплачених останнім за подачу позовної заяви та касаційної скарги в розмірі 8 038,80 грн. (3654,00 +4384,80).

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № DNZ0AE00000030 від 19 квітня 2007 року станом на 20 квітня 2012 року в розмірі 24 624,88 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом 17 955,31 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом 5 453,86 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом 1 215,71 доларів США.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 038,80 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко