Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 369/10713/14-ц

провадження № 61-10894св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя- доповідач),

учасники справи:

позивач – ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , Державне агентство резерву України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Прокуратура Волинської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2016 року у складі судді Дубас Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Волохова Л. А., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд ухвали Апеляційного суду Київської області від 05 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Державного агентства резерву України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Прокуратура Волинської області, про виключення майна з акта опису.

Заява мотивована тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2012 року у справі № 2-512/2012 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на таке майно: 3/5 частини земельної ділянки, загальною площею 0,1645 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1550 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташовану на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області по вулиці Західній; земельну ділянку, площею 0,1550 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташовану на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області по вулиці Західній; земельну ділянку, площею 0,0812 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована по АДРЕСА_1 ; баню, розташовану на земельній ділянці, площею 0,0812 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , по АДРЕСА_1 ; 1/7 частину земельної ділянки, площею 0,0811 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовану по АДРЕСА_1 площею 0,0091 га; земельну ділянку площею 0,3095 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , яка розташована по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , по АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,150 га, кадастровий номер НОМЕР_5 у с. Мала Солтанівка Васильківського р-ну Київської області; земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_6 , яка знаходиться по АДРЕСА_3 ; земельну ділянку площею 0,027 га, кадастровий номер НОМЕР_6 , розташовану по АДРЕСА_3 .

22 вересня 2014 року представник позивача звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить їй на праві власності на підставі зазначеного вище рішення суду, однак отримав відмову у реєстрації у зв'язку з тим, що заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень цього майна - арешту, накладеного постановою Прокуратури Волинської області від 14 грудня 2010 року у межах кримінального провадження щодо ОСОБА_3

Крім цього, у межах досудового розслідування слідчим слідчого управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - УДСБЕЗ УМВС України у Волинській області) 10 грудня 2010 року складено протокол накладення арешту на майно ОСОБА_3 , серед якого зазначено також п'ять земельних ділянок, які належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2012 року.

Оскільки під час досудового слідства накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі рішення суду, вона просила зняти арешт із: 3/5 частини земельної ділянки, загальною площею 0,1645 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , по АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,0812 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована по АДРЕСА_1 ; 1/7 частини земельної ділянки площею 0,0811 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої по АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,3095 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; земельної ділянки площею 0,150 га, кадастровий номер НОМЕР_5 у с. Мала Солтанівка Васильківського району Київської області.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 серпня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2015 року, у позові ОСОБА_2 про виключення майна з акта опису відмовлено. Суди зазначали, що обтяження на майно, належне ОСОБА_2 , було накладено слідчим УДСБЕЗ УМВС України у Волинській області, доля речових доказів, якими є спірні земельні ділянки та квартира, може бути вирішена лише у межах кримінального судочинства під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а ОСОБА_2 з цього приводу до прокуратури не зверталася.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2015 року відмовлено у прийнятті до розгляду клопотання з доповненнями представника ОСОБА_2 про виключення з опису майна та зняття арешту з нього. Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року відмовлено у витребуванні кримінальної справи щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_3 за її касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2015 року.

Основною підставою для відмови у позові про виключення майна з акта опису у цій справі було те, що арешт на нерухоме майно накладено у межах кримінального провадження. Разом із цим ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2015 року у межах розгляду кримінальної справи відмовлено у прийнятті до розгляду клопотання з доповненнями представника заявниці ОСОБА_2 про виключення з опису майна та зняття арешту з нього, з тих підстав, що ОСОБА_2 апеляційну скаргу на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2014 року не подавала і не є учасником судового розгляду щодо засуджених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року відмовлено ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи за її касаційної скарги.

Ухвала Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2015 року та постанова Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року є підставою для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2015 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2015 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Державного агентства резерву України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Прокуратура Волинської області, про виключення майна з акта опису.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги. Неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Розглядаючи заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, судом не встановлено. Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження нововиявлених обставин, обставини, встановлені в ухвалі Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2015 року та постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року, не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 361 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що нововиявлені обставини -

це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив надані сторонами докази та постановив законну ухвалу про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У вересні 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги частини першої статті 158, 305 ЦПК України 2004 року та розглянуто справу за відсутності належним чином повідомлених учасників процесу. Крім цього, неправильно застосовано норми статей 361, 365 ЦПК України та зроблено передчасний висновок про те, що обставини, встановлені в ухвалі Апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2015 року та постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року, не є нововиявленими обставинами у цій справі.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У грудні 2016 року прокурор Волинської області подав до суду відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2016 року і витребувано її матеріали з Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Частиною першою статті 158 ЦПК України 2004 року встановлено, що розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Частиною третьою статті 74 ЦПК України 2004 року передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Статтею 76 ЦПК України 2004 року визначено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. При повідомленні або виклику до суду телефонограмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку необхідною умовою є забезпечення фіксації такого повідомлення або виклику.

Відповідно до частини першої статті 305 ЦПК України 2004 року апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Всупереч зазначених вимог процесуального закону апеляційний суд не відклав розгляд справи та розглянув її за відсутності позивача та відповідачів, щодо яких були відсутні відомості про вручення їм судової повістки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2016 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2016 року призначено до розгляду у судовому засіданні на 30 серпня 2016 року о 14 год. 30 хв. та викликано в судове засідання осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 отримала судову повістку 23 серпня 2016 року (а.с.130, том 3).

26 серпня 2016 року ОСОБА_2 подала до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку із тим, що її представник у період з 22 серпня по 05 вересня 2016 року перебуває у відпустці (а.с. 132, том 3).

Згідно із довідкою, складеною 30 серпня 2016 року секретарем судового засідання Апеляційного суду Київської області, справу знято з розгляду у зв'язку із затримкою розгляду інших справ та відкладено на 06 вересня 2016 року о 15 год. 30 хв.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення сторін про розгляд справи, призначений на 06 вересня 2016 року. За таких обставин відсутні підстави вважати, що заявник належним чином повідомлена про розгляд справи.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), § 26).

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції та відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлена з порушення норм процесуального права, що відповідно до пункту 5 частини першої та частини четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2016 року скасувати та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк