ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22-ц/807/2822/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

секретар: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль в особі Запорізької обласної дирекції „Райффайзен Банк Аваль до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2014 року ПАТ „Райффайзен Банк Аваль в особі Запорізької обласної дирекції „Райффайзен Банк Аваль звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 19 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Райффайзен Банк Аваль, правонаступником якого є ПАТ Райффайзен Банк Аваль, в особі Запорізької обласної дирекції ПАТ Райффайзен Банк Аваль ОСОБА_3 П ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 014/17-46/72-55, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 30 000,00 доларів США під 13,750 % річних, на строк по 18.02.2017 року. В забезпечення виконання умов договору між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 19.02.2007 року. Зобов`язання позичальником по договору належним чином не виконуються, виплати в сумах та в терміни передбачені графіком не здійснюються. Станом на 18.07.2014 року загальна заборгованість по кредитному договору складає 1 053 952 ,17 коп. в тому числі: заборгованість за кредитом 26 126,63 дол. США, що становить 304 351,88 грн.; нараховані та не сплачені відсотки 12 145, 98 дол. США, що становить 141 489,81 грн.; пеня по кредиту та відсотках -52 202.33 дол. США, що становить 608 110,48 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль в особі Запорізької обласної дирекції ПАТ Райфффайзен Банк Аваль заборгованість за кредитним договором № 014/17-46/72-55 від 19.02.2007р. в розмірі 493841,69 грн. 69 коп. в тому числі: заборгованість за кредитом 26 126,63 дол. США, що становить 304 351,88 грн.; нараховані та не сплачені відсотки 12 145, 98 дол. США, що становить 141 489,81 грн.; пеня по кредиту та відсотках - 48000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль в особі Запорізької обласної дирекції ПАТ Райффайзен Банк Аваль судові витрати в розмірі 3 654,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає таким вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 лютого 2007 року між ВАТ Райффайзен Банк Аваль, правонаступником якого є ПАТ Райффайзен Банк Аваль, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/17-46/72-55 на суму 30 000 доларів США під 13,750 % річних, на строк по 18.02.2017 року. (п.п. 1.1., 1.2.,1.4. договору).

Пунктом 5.1. договору встановлено, що позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту рівними щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту.

Згідно п. 6.5. договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором та/або договорами, що забезпечують виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред`явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом, пеню.

Згідно п. 10.1. договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань за кредитним договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення.

19 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Згідно п. 1.2. договору поруки, поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по борговим зобов`язанням позичальника, які виникають з умов кредитного договору.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з позичальником за повернення сум кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

Пунктом 3.1. договору поруки передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги.

27 квітня 2007р. між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої тимчасово на період з 15.05.2009р. по 15.05.2010р. було зменшено щомісячний платіж по кредиту.

Судом першої інстанції встановлено, що розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим до позову розрахунком, з якого вбачається, що станом на 18.07.2014 рік сума боргу позичальника за кредитним договором складає 1 053 952 ,17 коп. в тому числі: заборгованість за кредитом 26 126,63 дол. США, що становить 304 351,88 грн.; нараховані та не сплачені відсотки 12 145, 98 дол. США, що становить 141 489,81 грн.; пеня по кредиту та відсотках -52 202.33 дол. США, що становить 608 110,48 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України, за якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд також послався на ст.ст. 610,611, ЦК України, якими передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Разом з тим, судом не було враховано, що рішенням Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2012 року були задоволені вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таке звернення стягнення було здійснене на весь розмір заборгованості, а відтак позивач скористався своїм правом на дострокове припинення договірних відносин.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після спливу визначеного договором строку (терміну) виконання зобов`язання або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Зазначені правові питання вирішувалися Верховним Судом, Велика Палата якого вирішила відступити від правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23.09.2015 р. у справі №6-1206цс15 за яким наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору.

За матеріалами даної справи заочним рішенням Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2012 року було звернене стягнення на предмет іпотечного договору - квартиру, яка, як вбачається з матеріалів справи була реалізована та грошові кошти були спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором.

Про це іпотекодавцем надані відповідні квитанції з зазначенням суми платежу: « на погашення заборгованості за кредитним договором № 014/17-46/72-55».

Позивачем не спростовані пояснення відповідачів в цій частині та доводи апеляційної скарги позичальника.

Також не оспорювався договір купівлі-продажу іпотечного майна, що підтверджує доводи апеляційної скарги про те, що купівля-продаж була погоджена з банком та тіло кредиту повністю повернене шляхом добровільного виконання рішення про звернення стягнення на іпотечне майно

Також не спростоване позивачем твердження відповідачів, яке узгоджується з їх доводами про те, що на час укладення договору купівлі-продажу іпотечного майна, банком були скасовані всі арешти зазначеного майна, та анульована заборгованість за пенею.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, виключає можливість нарахування процентів та пені за кредитним договором, який був змінений кредитором у частині строку повернення кредиту, що засвідчено в судовому рішенні. У такому випадку положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, згідно з яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Зважаючи на вище наведене, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови та строк дії кредитного договору. На момент звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем взагалі не надано розрахунку, у якому було б враховано сплачені грошові суми від реалізації предмету іпотеки, не зазначено за який період часу нараховані відсотки та пеня.

Розрахунок заборгованості за пенею та відсотками складено станом на 18 липня 2014 року, тобто до нього включено період, коли договірні зобов`язання були припинені шляхом пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту.

За таких обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2015 року по цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль в особі Запорізької обласної дирекції „Райффайзен Банк Аваль до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко