РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(в порядку загального позовного провадження)

02.05.2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді F Дубановська І. Д. ,

при секретарі F Огер О. А.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1,

представник позивача – ОСОБА_2,

відповідачі – Державна казначейська служба України, Білоцерківський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головне управління Національної поліції в Київській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Білоцерківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, установив, що:

зазначена позовна заява прийнята до провадження суддею Дубановською І.Д. – 22.02.2018 року.

Згідно неї, з урахуванням уточнень від 04.03.2019 року, ОСОБА_1 просила: стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового слідства в розмірі 1 502 280 грн. та витрати за проведення судової психологічної експертизи в сумі 6 435 грн.

За її твердженням, вона понад десять років перебувала під слідством, в ході якого до неї застосовувались запобіжні заходи у виді тримання під вартою – 3 місяці, підписка про невиїзд та здійснювались інші слідчі дії. В 2012 році кримінальні провадження закриті за відсутністю складу злочину. Про це вона дізналась випадково в квітні 2017 року.

За час перебування під слідством вона втратила душевний спокій, нервувала, мала постійний дискомфорт, порушила звичайний для неї уклад життя та нормальні життєві зв’язки. Все це спричинило їй моральну шкоду, яка оцінена експертом в 360 мінімальних заробітних плат.

Згідно заперечень, Державна казначейська служба України стверджувала, що в разі, якщо кримінальне провадження закривається за відсутністю складу злочину, право на відшкодування шкоди завданої діями органів досудового розслідування, прокуратури, суду виникає лише за встановлення незаконності дій даних осіб. Однак, доказів на підтвердження вказаного матеріали справи не містять. При цьому, на момент відкриття кримінального провадження ознаки злочину в діях ОСОБА_1 були, а нею не доведено, що їй завдано моральної шкоди та її розмір.

Головне управління Національної поліції в Київській області у відзиві, зазначало, що воно не являється правонаступником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, ОСОБА_1 не довела розмір спричиненої їй моральної шкоди.

Отже, за наведених підстав відповідачі просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

22.03.2018 року у справі призначено експертизу та на час її проведення провадження зупинене.

14.02.2019 року в зв’язку із закінченням експертизи провадження у справі відновлене.

08.04.2019 року в зв’язку із першою неявкою відповідачів розгляд справи відкладений.

02.05.2019 року сторони до суду не з’явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили, позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив проводити розгляд справи за її відсутності, відповідачі із заявами про відкладення розгляду не звертались, суд згідно ст. 223 ЦПК України виніс ухвалу про проведення розгляду справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Із письмових доказів, матеріалів кримінальної справи № 02-1258 встановлено, що 30.03.2000 року порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року) за підозрою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у розкраданні в 1999 році колективного майна товариства з обмеженою відповідальністю «Кедр», а саме: отриманні за ОСОБА_4 забортної плати, яка потім використана для їхніх цілей.

20.06.2000 року згідно постанови слідчого провадження відносно ОСОБА_1 закрите, в зв’язку з відсутністю в її діях складу злочину.

29.08.2000 року постанова слідчого скасована.

30.10.2000 року ОСОБА_1 пред’явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року), а саме в тому, що вона вчинила розкрадання державного або колективного майна шляхом зловживання своїм посадовим становищем, за попередньою змовою групою осіб.

12.02.2001 року порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) за підозрою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вчиненні 17.01.2001 року хуліганських дій щодо ОСОБА_5.

15.02.2001 року кримінальні справи відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року), 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) об’єднані в одне провадження.

29.05.2001 року ОСОБА_1 обраний запобіжний захід – підписка про невиїзд.

13.07.2001 року пред’явлене ОСОБА_3 та ОСОБА_1 обвинувачення перекваліфіковане із ч. 3 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року) на ст. 86-1 КК України (в редакції 1960 року).

17.07.2001 року ОСОБА_1 пред’явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року), тобто злісному хуліганстві, умисних діях, що грубо порушують громадський порядок і виражають явну неповагу до суспільства, що відзначаються особливою зухвалістю, яка проявилась в спричиненні ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

23.10.2002 року пред’явлене ОСОБА_1 обвинувачення перекваліфіковане з ст. 86-1 КК України (в редакції 1960 року) на ч. 2 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року).

28.05.2004 року пред’явлене ОСОБА_1 обвинувачення перекваліфіковано з ч. 2 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року) на ч. 3 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року) та відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень КК України від 05.04.2001 року з ч. 3 ст. 84 КК України (в редакції 1960 року) на ч. 3 ст. 191 КК України (в редакції 2001 року), з ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) на ч. 2 ст. 296 КК України (в редакції 2001 року).

З 21.07.2004 року до 20.10.2004 року до ОСОБА_1 застосовувався запобіжний захід – арешт.

13.07.2005 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 296 КК України (в редакції 2001 року) закрите у зв’язку із відсутністю у її діях складу злочину.

13.07.2005 року пред’явлене ОСОБА_1 обвинувачення перекваліфіковане з ч. 3 ст. 191 КК України (в редакції 2001 року) на ч. 2 ст. 191 КК України (в редакції 2001 року).

02.12.2005 року за постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 звільнена від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 172, ч. 2 ст. 191 КК України (в редакції 2001 року).

23.06.2009 року пред’явлене ОСОБА_1 обвинувачення перекваліфіковане з ч. 2 ст. 191 КК України (в редакції 2001 року) на ч. 1 ст. 191 КК України (в редакції 2001 року) та за даною статтею відкрите кримінальне провадження, в межах якого постановою від 25.06.2009 року її притягнуто як обвинувачену.

16.11.2012 року кримінальне провадження за ч. 1 ст. 191 КК України відносно ОСОБА_1 закрите у зв’язку із відсутністю складу злочину.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

За ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

За ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. 1,3,4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно ч. 5-6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв’язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

За ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з ч. 1 ст. 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За практикою Верховного Суду, оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою (постанова Великої Палати ВС у справі № 755/13879/16-ц, від 13.06.2018 року).

Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред’явлення обвинувачення до набрання виправдовувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження (постанова Великої Палати ВС у справі № 686/23731/15-ц, від 20.09.2018 року).

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (постанова ВС у справі № 274/2700/16-ц, від 20.09.2018 року).

Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлена у 2019 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня - 4173 гривні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Встановлено, що ОСОБА_1 в період з 30.03.2000 року до 20.06.2000 року та з 30.10.2000 року до 16.11.2012 року перебувала під слідством та судом, тобто 241 місяць 6 днів.

З них в період з 21.07.2004 року до 20.10.2004 року вона перебувала під вартою.

Згідно висновку експерта від 30.01.2019 року № 9816/18-61 вбачається, що ситуація, яка пов’язана із незаконними притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним застосуванням запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, підписки про невиїзд та проведення інших слідчих дій є психотравмуючою для ОСОБА_1, їй цими діями спричинена значна моральна шкода, орієнтовний еквівалент грошової компенсації ОСОБА_1 моральної шкоди - 360 мінімальних заробітних плат.

Висновок судової експертизи містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки. На його спростування відповідачі будь-яких доказів не надали, про призначення іншої експертизи не просили. Сумнівів у його достовірності у суду не має.

Отже, зважаючи на подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди відповідає глибині фізичних та душевних страждань спричинених їй, засадам розумності і справедливості, в зв’язку із чим позов слід задовольнити.

За такого рішення, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов’язані з розглядом справи, покладаються - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Білоцерківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, - задовольнити.

Стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового слідства в розмірі 1 502 280 грн. та витрати за проведення судової психологічної експертизи в розмірі 6 435 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку встановленому ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів.

Строк на апеляційне оскарження починає свій перебіг з дня складання повного рішення суду та може бути поновлений на підставах визначених ч. 2,3 ст. 354 ЦПК України.

Рішення суду складене - 02.05.2019 року.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області

ОСОБА_7