Єдиний унікальний номер 235/6069/18 Номер провадження 22-ц/804/655/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.,

суддів: Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості з заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні (справа № 235/6069/18, суддя Клікунова А.С., повний текст рішення виготовлено 22 листопада 2018 року у м. Покровськ Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменувати його в акціонерне товариство «Українська залізниця»):

- суму заборгованості із заробітної плати та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 14 609,80 гривень;

- суму середнього заробітку за період затримки з 18 липня 2017 року по 25 вересня 2018 року в сумі 62 365,95 гривень та донарахувати по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що перебувала в трудових відносинах з регіональною філією «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», 17 липня 2017 року звільнена з роботи на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штату.

На день звільнення позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня по липень 2017 року та грошова компенсація за невикористану відпустку в загальному розмірі 14 609,80 гривень. З часу припинення трудових відносин, в супереч ст. 116 КЗпП України, позивачу не надано остаточного розрахунку, що й зумовило ОСОБА_1 звернутися до суду за захистом порушених прав у спосіб стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпуску з відшкодуванням середнього заробітку за час затримки таких виплат.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості з заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості із заробітної плати за березень - липень 2017 року, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в загальному розмірі 13 187 гривень 27 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах місячного платежу за червень 2017 року в розмірі 4 994 гривні 28 копійки.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Із вказаним рішенням не погодилось Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосуванням норм матеріального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема, апелянт зазначив, що він не мав об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати свої зобов'язання за трудовим договором.

Науково-правовим висновком Торгово - промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків відповідачем, передбачених трудовим договором.

Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль на виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Виробничий підрозділ «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» входив до переліку виробничих підрозділів структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та здійснював господарську діяльність на території окремих районів Донецької області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження.

Відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, затверджених наказом Державного комітету статистики «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистки праці» від 05 грудня 2008 року № 489, а саме: наказів (розпорядження) про прийняття на роботу; наказів (розпоряджень) про надання відпустки; наказів (розпоряджень) про припинення трудового договору (контракту); табеля обліку використання робочого часу; розрахунково - платіжної відомості працівника не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань.

Позивач надала до апеляційного суду відзив, в якому зазначила, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін (а.с. 105-109).

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є трудовою, ціна позову складає 76 975,75 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.

З трудової книжки позивача ОСОБА_1.(серійний номер НОМЕР_1) вбачається здійснення таких записів:

- 26 квітня 1982 року прийнята на роботу на Донецьку залізничну дорогу Ясинуватське відділення слюсарем відділу водооснащення та санітарно-технічних пристроїв;

- 01 квітня 2000 року - Ясинуватська дистанція водооснащення та санітарно-технічних пристроїв перетворена в Донецьку дистанцію цивільних споруд та водооснащення;

- 01 червня 2005 року - Донецька дистанція цивільних споруд та водооснащення реорганізована в Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління.

Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління перейменовано на Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління Державного підприємства «Донецька залізнична дорога».

- 25 грудня 2013 року переведена контролером водопровідного господарства майстерні Дільниці водопостачання та санітарно-технічних пристроїв ст. Ясинувата;

- 01 вересня 2016 року Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (у відповідності до Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-IV «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постанови КМУ № 200 від 25 червня 2014 року «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»;

- 01 вересня 2016 року - Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління «Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»;

- 17 липня 2017 року - звільнена у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 10 - 13).

Таким чином, факт знаходження ОСОБА_1 в трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» є доведеним, документально підтвердженим, та останній запис в трудовій книжці про звільнення здійснено відповідачем.

Позивачем в обґрунтування своїх вимог надано розрахункові листи (табуляграми), які видані ВП БМЕУ Донецьк СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (код за ЄРДПОУ 40150216).

Згідно розрахункових листів (а.с. 15 - 20) заборгованість по виплаті заробітної плати з урахуванням проведених утримань податків та внесків (сум до виплати) становить: лютий 2017 року - 1 406,13 гривень (позивачем не заявлено вимог про стягнення цієї суми як заборгованості із заробітної плати при звільненні); березень 2017 року - 2 516,16 гривень; квітень 2017 року - 1 502,96 гривень; травень 2017 року - 1 265,64 гривень; червень 2017 року - 4 994,28 гривень; липень 2017 року - 4 330,76 гривень.

В табуляграмах за березень - липень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою, за липень 2017 року - нарахування компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги.

Згідно відзиву на позовну заяву, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» не оспорює той факт, що при звільненні позивача ОСОБА_1 розрахунок з нею не проведено, при цьому відповідачем зазначено, що підтвердження заборгованості по заробітній платі ускладнюється відсутністю первинної бухгалтерської документації, оскільки безпосередньо регіональна філія "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" знаходиться у м. Лиман Донецької області, а фактичне місце роботи позивача знаходилося у м. Ясинувата Донецької області, тобто на непідконтрольній території України, на якій проводиться антитерористична операція.

Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» не оспорюється та не ставляться під сумнів долучені позивачем розрахункові листи (табуляграми) з позиції належності та допустимості таких доказів, при цьому в відзиві на позов по суті наведених в позові розрахунків заборгованості із заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку міститься відсильне посилання на лист керівника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» щодо проведених позивачу нарахувань та виплат.

З листа № 520/1-ДонДНД від 01 листопада 2018 року структурного підрозділу Регіональної філії «Донецька залізниця» вбачається, що за період з 1 березня 2017 року по 15 березня 2017 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата з урахуванням обов'язкових утримань податків на доходи та інших зборів та отримана 27 липня 2017 року у сумі 1 422,53 гривень (а.с. 54-55). На підтвердження таких відомостей надано довідку про нараховану заробітну плату за березень 2017 року (а.с. 56) та копію платіжної відомості (а.с 57-58). Інформацію щодо виплати заборгованості ОСОБА_1 за період з 16 березня 2017 року по день звільнення не надано з вказівкою, що від бухгалтерії виробничого підрозділу «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» (м. Ясинувата) до Дирекції у м. Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати (табелі обліку робочого часу, помісячний розрахунок заробітної плати, довідка-розрахунок невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення та розмір компенсації за невикористані дні відпустки; довідку про наявність та розмір інших грошових виплат).

Суд першої інстанції врахував викладене, та з огляду на те, що відповідачем не доведено факт проведення, відповідно до ст. 116 КЗпП України, повного розрахунку після звільнення, - дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку є обґрунтованими. Стягненню підлягають такі суми заборгованості: за березень 1 093,63 гривень (з урахуванням отриманої 27 липня 2017 року позивачем суми: 2 516,16 гривень - 1422,53 гривень дорівнює1 093,63 грн.); за квітень 2017 року -1 502,96 гривень; за травень 2017 року - 1 265,64 гривень; за червень 2017 року - 4 994,28 гривень; за липень - 4 330,76 гривень (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги), а всього - 13 187,27 гривень.

При вирішенні справи, суд посилався на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 97, 116, 117 КЗпП України, норми Закону України «Про оплату праці», що регулюють спірні правовідносини.

Такі висновки суду є правильними.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано задовольнив позов в частковому розмірі.

Щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції зазначив наступне.

Суд першої інстанції оцінив Науково-правовий висновок торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року (який надав відповідач), визнав його належним та допустимим доказом, яким підтверджується відсутність вини відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у не проведені своєчасного розрахунку з позивачем ОСОБА_1 при її звільненні (на момент звільнення 17 липня 2018 року існували форс-мажорні обставини), тому відсутні підстави присудження для стягнення в порядку ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

Цей висновок суду також є правильним. Він узгоджується з висновками, які викладені в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15, від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 ц, та від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Положеннями частини 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв'язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заробітної плати за березень - липень 2017 року, про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 наявної суми заборгованості з виплати на користь позивача зарплати за березень - липень 2017 року, оплати простою, компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги при звільненні та матеріальної допомоги, а усього на суму 13187,27 грн., з якої утримані податки та збори.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За частиною 1 статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростовано.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, є хибним з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, суд першої інстанції правомірно врахував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 20 березня 2017 року, відсутня вина відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 КЗпП України у цій справі.

Разом з тим, наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов'язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці (в тому числі, оплати за час простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги).

Що ж стосується доводу скарги про те, що суд не зазначив в резолютивній частині рішення, чи включає визначена судом сума заборгованості з оплати праці стягнення податків й інші обов'язкові платежів, то це не є підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно розрахункових листів, суми до виплати заборгованості вказані з урахуванням проведених утримань податків та внесків, з яких і виходив суд при вирішені справи (а.с. 16 - 20).

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складений 26 лютого 2019 року.

Суддя Донецького апеляційного суду Будулуца М.С.