Постанова

Іменем України

25 липня 2019 року

м. Київ

справа № 345/2779/16-ц

провадження № 61-12483св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду : Коротенка Є. В. (судді - доповідача), Бурлакова С. Ю.,

Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Василишин Л. В., Беркій О. Ю., Пнівчук О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з травня 2009 року він надавав правову допомогу відповідачу у справі щодо кредитних правовідносин з ПАТ «Промінвестбанк». Захист інтересів відповідача ОСОБА_1 здійснював впродовж 6 років, зокрема забезпечувалося представництво ОСОБА_2 у Господарському суді м. Києва, Апеляційному суді Київської області, у Вищому Господарському суді України.

Судові спори стосувалися кредитних зобов`язань ОСОБА_2 перед ПАТ «Промінвестбанк», де остання взяла кредит в розмірі 60 000 доларів США, передавши в іпотеку 5-ти кімнатну квартиру в смт Брошнів- Осада.

Позивач також провів роботу щодо виведення вищевказаної квартири з реєстру іпотек.

Щодо оплати наданих послуг ОСОБА_2 надала розписку від 03 травня 2009 року, у якій зобов`язалась оплатити ОСОБА_1 гонорар в розмірі 33 000,00 грн після продажу квартири в смт Брошнів -Осада .

В липні 2016 року квартира була продана, однак ОСОБА_2 відмовилася оплачувати надані позивачем послуги.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 33 000,00 грн як гонорар за виконану роботу - надання правової допомоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 33 000,00 грн в якості гонорару за виконану роботу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач добровільно не виконала умови взятого на себе зобов`язання по сплаті гонорару після продажу квартири.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 16 березня 2017 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що оскільки у справі відсутні докази, які б підтверджували зміст, обсяг та вартість наданих відповідачу послуг чи робіт, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення коштів в силу невиконаного зобов`язання за розпискою є неправильним. Суд прийшов до такого висновку помилково, взявши за основу тільки наявність самої розписки.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасуватирішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 червня 2019 року вказана справа передана судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що 13 травня 2009 року ОСОБА_2 надала розписку ОСОБА_1 про те, що вона зобов`язується сплатити йому гонорар в сумі 33 000,00 грн після продажу квартири в смт Брошнів .

23 листопада 2009 року та 21 червня 2013 року ОСОБА_2 надала нотаріально посвідчені довіреності ОСОБА_1 з повноваженнями вести її справи у всіх судових установах, з усіма правами, які надано законом стороні. Крім того, довіреністю від 21 червня 2013 року ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 повноваження представляти її майнові і немайнові інтереси в усіх установах та організаціях, в тому числі р органах державної влади, місцевого самоврядування, органах нотаріату, органах внутрішніх справ, в державній виконавчій службі, органах прокуратури.

26 липня 2016 року ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_3 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язанавчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до розписки від 13 травня 2009 року, ОСОБА_2 зобов`язується сплатити ОСОБА_1 гонорар в сумі 33 000,00 грн після продажу квартири в смт Брошнів .

З пояснень позивача, наданих апеляційному суду, вбачається, що за змістом спірної розписки, виплата гонорару, що обумовлена продажем квартири, рахується як винагорода, яка повинна бути виплачена відповідачем за виконану позивачем роботу з надання правової допомоги.

Встановлено, що між сторонами письмовий договір про надання правової допомоги, який би відповідав вимогам частини першої статті 628 ЦК України, не укладався.

Разом з тим, належних та допустимих доказів досягнення між позивачем та відповідачем згоди щодо всіх необхідних умов (пунктів), визначених на їх розсуд, з приводу надання правової допомоги суду не надано.

Також не доведено факт надання позивачем таких послуг саме в межах досягнутої з відповідачем угоди, яка б передбачала, крім іншого, і оплатність правової допомоги.

Видана ОСОБА_2 розписка наявність таких договірних правовідносин між сторонами не підтверджує, оскільки із її змісту неможливо встановити природу наявних правовідносин, вид та обсяг послуг або виконаних робіт, за які призначено платіж, а також факт їх виконання.

При цьому наявність виданих ОСОБА_2 23 листопада 2009 року та 21 червня 2013 року нотаріально посвідчених довіреностей також не підтверджує оплатність наданих послуг з представництва, а аналіз часу видачі цих довіреностей та дати написання розписки - 13 травня 2009 року не дає підстави для встановлення причинно-наслідкового зв`язку між ними.

До того ж слід приймати до уваги, що ОСОБА_1 не є адвокатом, тобто юристом, що надає професійну правову допомогу громадянам та юридичним особам шляхом реалізації права в їх інтересах.

Крім того, в матеріалах справи відсутні і документи, які б підтверджували, що позивач є фізичною особою-підприємцем з передбаченим видом діяльності «надання юридичних послуг».

Зазначене виключає наявність обов`язковості оплати правової допомоги відповідачу, наданої позивачем.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстави для стягнення коштів в силу невиконаного зобов'язання за розпискою ОСОБА_2 від 13.05.2009 року відсутні.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев