Справа № 2-881/11
Провадження № 22-ц/4808/1165/19
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гопція Р.О. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року,

Короткий зміст вимог скарги

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гопція Р. О. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Свої вимоги заявник обґрунтовувала тим, що 02 серпня 2016 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області) прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-881/11, виданого 17 лютого 2014 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення в солідарному порядку з неї та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») 6 730 470, 15 гривень заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на те, що відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент пред`явлення виконавчого документа до виконання) виконавчий лист може бути пред`явлено до виконання протягом року, а такий строк стягувачем пропущено, тому заявник просила скасувати постанову про відкриття даного виконавчого провадження.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави для скасування оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 серпня 2016 року, згідно якої розпочато виконавчі дії, відсутні, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-881/11, виданого 17 лютого 2014 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області, становить 3 роки, і цей строк не було пропущено. Крім того, суд першої інстанції врахував, що у разі скасування оскаржуваної постанови стягувач буде позбавлений можливості пред`явлення виконавчого документа до виконання у встановлені законом строки, що може призвести до порушення прав стягувача і невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою скаргу задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що до правовідносин сторін виконавчого провадження повинен застосовуватись Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV (із змінами і доповненнями), а не Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ, який набрав законної сили 05.10.2016 року. Суд першої інстанції у порушення вимог ст.58 Конституції України, ст.5 ЦК України застосував до правовідносин сторін виконавчого провадження Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ, який набрав законної сили 05.10.2016 року і не підлягав застосуванню.

Стверджує, що суд першої інстанції порушив вимоги статей 6, 17, 20 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV (із змінами і доповненнями), не врахував, що державний виконавець відповідно до вказаних статей безпідставно відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого документа, строк пред`явлення до виконання якого пропущено.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області № 51817167 від 02 серпня 2016 року ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-881/11, виданого 17 лютого 2014 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 6 730 470, 15 грн заборгованості за кредитним договором (а. с. 4).

Згідно вказаної постанови заява про примусове виконання стягувачем подана 29 липня 2016 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає у частині мотивів відмови у задоволенні скарги.

Частиною першою статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, в редакції, яка діяла на час видачі виконавчого документа та на час його пред`явлення до примусового виконання (29 липня 2016 року), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання у такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини другої вказаної статті, строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, -з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах -з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів - з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ст.23 вказаного Закону строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Як встановив суд, виконавчий лист № 2-881/11, виданий 17 лютого 2014 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 6 730 470, 15 грн заборгованості за кредитним договором, пред`явлено стягувачем до виконання 29 липня 2016 року.

Рішення суду, на виконання якого видано вказаний виконавчий лист, набрало чинності 30 жовтня 2013 року, що вказано у постанові про відкриття виконавчого провадження (а.с.4).

Отже, в силу вимог ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, вказаний виконавчий лист повинен був бути пред`явлений стягувачем до виконання у строк до 30 жовтня 2014 року.

Суд першої інстанції встановив, що виконавчий лист № 2-881/11, виданий 17 лютого 2014 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області вперше пред`явлено стягувачем до виконання 29 липня 2016 року. Однак такий висновок зроблено без повного з`ясування обставин справи.

У цій справі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року залишено без змін (а.с.89-90).

Постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.136-139). Верховний суд зазначив, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги щодо правомірності дій державного виконавця при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження, не встановив строк пред`явлення до виконання виконавчого листа Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області №2-881/11 від 17 лютого 2014 року, наявності підстав для переривання строку пред`явлення цього виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Так, на виконання вказівок Верховного Суду, які є обов`язоковими під час нового розгляду цієї справи, суд апеляційної інстанції ухвалою двічі витребовував із відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області інформацію про те, чи виконавчий лист № 2-881/11, виданий 17 лютого 2014 року Коломийським міміськрайонним судом Івано-Франківської області, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 6 730 470, 15 гривень заборгованості за кредитним договором, по якому винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 02 серпня 2016 року ВП №51817167, пред`являвся до виконання раніше та який результат такого виконання.

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області надав пояснення, у якому зазначив, що згідно даних Автоматизованої Системи Виконавчих проваджень встановлено наступне.

31.07.2014 року заступником заступником начальника відділу Ахмад Н.І. відкрито виконавче провадження №44231267 з примусового виконання виконавчого листа Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області №2-881/11 від 17.02.2014 року про стягнення боргу в розмірі 6730470,15 гривень.

08.12.2015 року заступником начальника відділу Ахмад Н.І. повернуто виконавчий документ стягувачу та встановлено строк для повторного пред`явлення до 09.12.2016 року. На виконавчому документі зроблено відмітку про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин та дати повернення.

19.02.2016 року стягувач пред`явив вказаний виконавчий лист до виконання, 22.02.2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

02.08.2016 року головним державним виконавцем відділу Гопцій Р.О. відкрито виконавче провадження шляхом винесення постанови, що оскаржується (а.с.4).

Вказані обставини підтверджуються наданими відділом документами: копією виконавчого листа Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області №2-881/11 від 17.02.2014 року про стягнення боргу в розмірі 6730470,15 гривень із відповідними відмітками державного виконавця, скріпленими печатками відділу ДВС про те, що 08.12.2015 р. виконавчий лист було повернуто, та інформацією із Автоматизованої Системи Виконавчих Проваджень про те, що 31.07.2014 року відкрито виконавче провадження. Копії цих постанов від 31.07.2014 року та 08.12.2015 року не надано, оскільки згідно пункту 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки. Всі виконавчі дії про виконання зазначено у виконавчому листі та відображені у Автоматизованій Системі Виконавчих Проваджень, які подані до мателіалів справи на вимогу апеляційного суду.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що виконавчий лист Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області №2-881/11 від 17.02.2014 року про стягнення боргу в розмірі 6730470,15 гривень було пред`явлено до виконання 31.07.2014 року, тобто протягом річного строку для пред`явлення до виконання і цей строк зазначено у самому виконавчому листі, і після повернення виконавчого листа, що відбулося 08.12.2015 року, повторно було пред`явлено до виконання протягом річного строку, тобто до 09.12.2015 року, а саме 29.07.2016 року, а оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 02.08.2016 року.

Отже, строк пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа переривався, тому виконавчий лист було пред`явлено до виконання у межах річного строку передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV.

Цей Закон втратив чинність згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, тобто з 05 жовтня 2016 року.

Суд першої інстанції помилково вважав, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 3 роки. Такий висновок не відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 02 травня 2018 року у справі №5016/149/2011(17/6), який полягає у наступному.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, згідно з статтею 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до пункту 5 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом від 02.06.2016.

Дія Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ не поширюється на правовідносини, які закінчились до набрання ним чинності.

Тому оскільки виконавчий лист Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області №2-881/11 від 17.02.2014 року про стягнення боргу в розмірі 6730470,15 гривень було пред`явлено до виконання до моменту набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ, яким передбачено 3-річний строк пред`явлення до виконання, то застосуванню підлягав Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, відповідно до якого строк пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа становив один рік.

Зазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції, який неповно з`ясував обставини справи, неправильно встановив строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, не перевірив підстави для переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, тому з помилкових підстав відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_5 .

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив 1 рік, а не 3 роки, є обґрунтованими, однак не можуть бути підставою для скасування оскарженої ухвали за викладеними у скарзі мотивами, оскільки виконавчий лист було пред`явлено до виконання протягом річного строку, який переривався. Державний виконавець прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження від 02 серпня 2016 року відповідно до діючого закону та у межах наданих йому повноважень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, чинного на момент відкриття виконавчого провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин оскаржену ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року в частині обгрунтування і мотивів відмови у задоволенні вимог скарги необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді Л.В. Василишин

І.О. Максюта