печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Новака Р.В.

при секретарі Сердюк К.О.

справа № 757/31170/15-ц

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційнихвитрат. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 10.08.2010 між ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 16П, в який у подальшому були внесені зміни. З урахуванням всіх змін, відповідач отримав кредит розміром 25000000,00 грн. із встановленою процентною ставкою 16% річних на строк до 04.03.2012.Крім того, 10.08.2010 були також укладені: договір застави майнових прав до договору банківського вкладу (депозиту) № 16П (надалі - договір застави) та договір поруки № 16П.У відповідності до договору застави ОСОБА_1 передав Банку у заставу майнові права за договором банківського вкладу в сумі 4000000,00 доларів США, що були внесені на рахунок у Пушкінському відділенні ПАТ "ВТБ Банк" та які полягають у праві вимоги щодо отримання депозитного вкладу, розміщеного за договором банківського вкладу.З урахуванням внесених змін до договору застави (11.03.2011) ОСОБА_1 , як майновий поручитель/заставодавець, прийняв на себе зобов'язання відповідати перед Банком (кредитор/застоводержатель) за невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором в межах заставленого майна - майнові права за договором банківського вкладу в сумі 3 200 000,00 доларів США. Тобто сума застави була зменшена.Вказував, що свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 в обумовлений строк не виконав, у зв'язку з чим Банк звернувся до ОСОБА_1 , як до поручителя, із вимогою про сплату 25000000,00 грн. заборгованості за кредитом та 174 863,45 грн. відсотків за користування кредитом. 06.04.2012 листами №№ 321/125-1, 321/125-2 Банк повідомив ОСОБА_2 про погашення заборгованості за кредитним договором та про вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження рухомого майна. ОСОБА_1 , як поручитель, сплатив зазначену заборгованість, тобто виконав зобов'язання за боржника ОСОБА_2 , а відтак, в силу положень статті 556 ЦК України набув права зворотної вимоги до боржника.

З огляду на відсутність добровільного виконання ОСОБА_2 свого обов'язку сплатити позивачу грошову суму в порядку регресу, попри неодноразові звернення до ОСОБА_2 , позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Печерського суду м. Києва від 24.11.2014 по справі № 757/17997/14-ц позов було задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25174863,39 грн. суми боргу та 1762930,15 грн. 3% річних.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.05.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2014 в частині стягнення 3% річних за порушення грошового зобов'язання скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

У відповідності до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Згідно із п. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Як було встановлено Апеляційним судом м. Києва, новим кредитором у зобов'язанні є ОСОБА_1 , докази переходу прав до нього були направлені ОСОБА_2 28.07.2014.

Станом на день звернення з даним позовом, ОСОБА_2 рішення суду по справі № 757/17997/14-ц не виконано, грошові кошти у розмірі 25174 863,39 грн. на користь позивача не сплачені, а відтак має місце прострочення боржником виконання грошового зобов'язання за рішенням суду. З огляду на те, що відносно основної суми боргу є рішення суду, що набрало законної сили, але яке не було виконано, з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, позивач звертається з даним позовом про стягнення з відповідачів на його користь трьох відсотків річних у розмірі 811113,41 (вісімсот одинадцять тисяч сто тринадцять грн. 41 коп.) грн. та інфляційних збитків у розмірі 13918752,92 (тринадцять мільйонів дев'ятсот вісімнадцять тисяч сімсот п'ятдесят дві грн. 92 коп.) грн.

Представником відповідача ОСОБА_2 були подані заперечення на позовну заяву, в яких він просив відмовити у задоволенні позову та застосувати строки позовної давності (а.с.103-103 зв. т.1).

Ухвалою суду від 02.10.2015 було відкрито провадження за даним позовом та призначено справу до розгляду в загальному порядку позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.10.2015 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову та накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , належного на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 45 т.1).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2015 скасовано, питання передано до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с.158-159 т.1).

11.12.2015 позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 3 %річних у розмірі 1028375,93 грн. та інфляційні збитки в розмірі 14 671 355,96 грн. (а.с. 87-а, 87-б т.1).

Ухвалою суду від 04.02.2016 в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову - відмовлено (а.с.89 т.1).

08.02.2016 позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 3%річних у розмірі 1150456,77 грн. та інфляційні збитки в розмірі 14671355,96 грн. (а.с. 133-134 т.1).

22.06.2016 позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 3 % річних у розмірі 1429794,30 грн. та інфляційні збитки в розмірі 16155433,90 грн. (а.с. 172-173 т.1).

Ухвалою суду від 27.07.2017 задоволено клопотання позивача про витребуваня доказів.

Витребувано у Комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації права власності на об'єкти нерухомого майна копію договору від 28.07.2011 купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва (приватного житлового будинку), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. та інформацію, разом з підтверджуючими копіями документів щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 об'єкту незавершеного будівництва (приватного житлового будинку), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.35 т.2).

Ухвалою суду від 18.08.2017 в задоволенні заяви позивача про забезпечення даного позову - відмовлено (а.с.64 т.2).

11.01.2018 позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 3 % річних у розмірі 2 594 688,25 грн. та інфляційні збитки в розмірі 21220739,78 грн. (а.с. 75-76 т.2).

Ухвалою суду від 18.01.2018 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозова Г.В. копії договору купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва (приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 28.07.2011 (а.с.85).

Ухвалою суду від 05.03.2018 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребуваноу Пенсійного фонду України: інформацію про відрахування із заробітної плати ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) у вигляді внесків до Пенсійного фонду України, починаючи з 14.12.1990 до 31.12.2010; інформацію про відрахування із заробітної плати ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, починаючи з 01.01.2011 до 28.07.2011.

Витребувано з Державної фіскальної служби України інформацію про відрахування із заробітної плати ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) податку на доходи фізичних осіб (прибуткового податку), а також загальний розмір заробітної плати, починаючи з 14.12.1990 до 28.07.2011; інформацію про сплачені ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) податки і збори від доходів, отриманих ними від здійсненням підприємницької діяльності, а також загальну суму отриманого доходу від здійснення ними підприємницької діяльності, починаючи з 14.12.1990 до 28.07.2011;інформацію про сплачені ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) податки і збори з доходів у вигляді дивідендів, нарахованих та виплачених останнім як учасникам господарського товариства, а також загальний розмір отриманих дивідендів, починаючи з 14.12.1990 до 28.07.2011.

02.04.2018 позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 3 % річних у розмірі 2766423,10 грн. та інфляційні збитки в розмірі 22105773,05 грн. (а.с112-113 т.2).

02.07.2018 позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 3 % річних у розмірі 2954710,70 грн. та інфляційні збитки в розмірі 22307164,92 грн. (а.с.125-126 т.2).

28.09.2018 позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 3 % річних у розмірі 3134721,92 грн. та інфляційні збитки в розмірі 22307164,92 грн.(а.с.144 т.2).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд дійшов до наступноговисновку.

Підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом стало несвоєчасне виконання боржником ОСОБА_2 рішення суду про стягнення суми заборгованості в розмірі 25174863,39 грн.

За змістом ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, що 24.11.2014 Печерським районним судом міста Києва було ухвалено заочне рішення по справі №757/17997/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в порядку регрессу, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25174863,39 грн. суми боргу, 1762930,15 грн. 3 % відсотків річних від суми основного боргу, 3654,01 грн. судових витрат (а.с.9- 11).

19.05.2015 рішенням Апеляційного суду міста Києва, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 було частково задоволено, заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2014 в частині стягнення 3% річних за порушення грошового зобов'язання скасовано, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за порушення грошового зобов'язання відмовлено (а.с.12-15).

Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що поручитель ОСОБА_1 05.03.2012 отримав вимогу Банку про сплату ним 25000000,00 грн. заборгованості за кредитом та 174863,45 грн. відсотків за користування кредитом,оскільки строк кредитного договору закінчився, а позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав.

З матеріалів справи слідує, що 05.03.2012 ОСОБА_1 було здійснено повне погашення заборгованості за кредитним договором від 10.08.2010 в сумі 25174863,39 грн. Вказана обставина підтверджується довідкою, виданою Пушкінським відділенням ПАТ «ВТБ Банк» (а.с.19). Тобто, до ОСОБА_1 , як до поручителя який виконав зобов'язання забезпечене порукою, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 556 ЦК України перейшли всі права кредитора, кредитора у зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Главою 19 ЦК України визначено поняття та порядок застосування строків позовної давності.

Так, статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

У відповідності до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.03.2012 ПАТ «ВТБ Банк» листом №202/125-2 повідомило ОСОБА_1 про те, що кредит ОСОБА_2 було погашено за рахунок його коштів, на підставі договору банківського вкладу (а.с.19).

Отже, перебіг позовної давності по спірним правовідносинам починається саме з 05.03.2012 коли зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором було виконане, в той час як позивач звернувся до суду з позовом 28.08.2015, тобто через три роки та п'ять місяців з моменту виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 була подана заява про застосування до спірних правовідносин строку позовної давностів три роки, що в силу ч. 4 ст. 267 ЦПК України є підставою для відмови у позові за пропуском строку позовної давності.

Частиною 1 та 2 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а такожякщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Пропуск строків позовної давності без поважних причин є наслідком відмови у задоволенні позову та неможливості відновити своє порушене право в суді.

Пред'явлення позову досуду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процессуальною дією пов'язується початок процесу у справі.

За змістом викладеного, перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процессуального законодавства.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання представника позивача на те, що строк позовної давності був прерваний тим, що 03.07.2014 позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості в порядку регресу, в звязку з чим відсутні підстави для застосування спливу строку позовної давності не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про звернення позивача ОСОБА_1 в липні 2014 року з позовом про стягнення заборгованості в порядку регресу.

З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 в серпні 2015 року звертався до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в порядку регрессу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києвавід 21.10.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2017 в задоволенні позову -відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що отримані кредитні кошти не були використані на потреби сім'ї, а тому відсутні підстави покласти відповідальність за вказаним зобов'язанням в порядку регресу на ОСОБА_3

Доводи позовної заяви про те, що ОСОБА_2 був отриманий саме споживчий кредит, кредитні кошти були використані в інтересах подружжя ОСОБА_5 , які придбали об'єкти нерухомого майна для своєї родини та в її інтересах, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28.07.2011 та державним актом на право власності на земельну ділянку копії яких містяться в матеріалах справи,в зв'язку з чим ОСОБА_3 , як дружина боржника ОСОБА_2 , повинна відповідати як солідарний боржник, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки отриманий ОСОБА_2 кредит було використано на купівлю інвестиційних сертифікатів на підставі договорів, укладених з ПАТ трест «Київміськбуд-1» імені М.П. Загороднього, що свідчить про те, що вказаний кредитний договір було укладено не в інтересах сім'ї, а в особистих інтересах боржника ОСОБА_2 , а кошти, отримані за кредитним договором не використані для задоволення потреб сім'ї. Про те, що саме отримані на підставі кредитного договору грошові кошти були перераховані по зазначеним договорам, свідчить виписка по особовим рахункам ОСОБА_2 за період з 10.08.2010 по 04.03.2012, надана ПАТ «ВТБ Банк» та договори купівлі-продажу ціннихпаперів.

Вказана обставина також була встановлена рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2016, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва 16.03.2017, за наслідками розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в порядку регресу, а тому в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування.

Крім того, посилання позивача на лист Департаменту земельних ресурсів за №05707-11319 від 29.06.2017, з якого слідує, що право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.2011, тобто в період дії кредитного договору, що свідчить про те, що договір було укладено в інтересах сім'ї, не заслуговують на увагу суду, оскільки стороною позивача не надано належних та обґрунтованих доказів того, що вказане майно придбане відповідачкою ОСОБА_3 за рахунок саме кредитних коштів.

При цьому, не заслуговують на увагу й посилання позивача на зміст заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, подану до Верховного Суду України 24 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. У вказаній заяві ОСОБА_3 зазначала, що оскаржуваним рішенням Печерського районного суду від 24.11.2014, питання про її права та обов'язки, як особи, яка не брала участі в справі не вирішувалось. За наслідками розгляду даної заяви у допуску справи до провадження Верховного Суду України було відмовлено.

Оцінючі зібрані по справі докази та надаючи їм належну оцінку, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову, оскільки строк позовної давності сплинув 05.03.2015, в той час як позовна заява подана поза її межами, 28.08.2015, що є підставою для відмови у позові.

Керуючись, ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 76, 81, 83, 84, 89, 95, 258, 259, 261, 263-266, 273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3

Відповідачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , ідентифікційний номер НОМЕР_2

ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , ідентифікційний номер НОМЕР_1

Суддя Р.В. Новак