Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 592/7315/15-ц

провадження № 61-34241св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач -Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Сумської області від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Бойка В. Б., Кононенко О. Ю., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонернетовариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В. В. (далі - Уповноважена особа) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 07 липня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ВКЛ-2010693 (далі - кредитний договір), відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах невідновлювальної кредитної лінії із загальним лімітом заборгованості 419 700,00 грн, який змінюється відповідно до встановленого графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно додатку № 1 до даного договору, який є його невід`ємною частиною, зі сплатою 25,99 % річних за користування грошовими коштами.

Відповідно до пунктів 1.1.1., 1.1.2. кредитного договору, у випадку невиконання позичальником зобов`язань, передбачених пунктами 5.11. - 5.12. кредитного договору, плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 30 % річних починаючи з дня невиконання зазначених зобов`язань. У разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за даним договором збільшується на 20 одиниць та починає застосовуватись до взаємовідносин сторін за даним договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за кредитом по день фактичного погашення заборгованості за даним договором.

Кредит надавався на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до пункту 3.2. кредитного договору, нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365) на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. Нарахування комісії за надання кредиту здійснюється в день укладення даного кредитного договору, виходячи з розміру комісії. Сплата відсотків здійснюється у валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним. Датою сплати позичальником процентів та комісій є день зарахування коштів на відповідні рахунки Кредитора.

У забезпечення виконання Кредитного договору № ВКЛ-2010693 від 07 липня 2012 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 06 грудня 2012 року укладено договір поруки № ВКЛ-2010693.

Відповідно до пункту 1.1. договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ФОП ОСОБА_2 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором від 07 липня 2012 року № ВКЛ-2010693.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно умов кредитного договору. Однак, зобов`язання не виконані, в результаті чого відповідач має загальну заборгованість по сплаті кредиту, відсотків за користування ним, яка станом на 22 червня 2015 року складає 4 784 094,23 грн.

Заборгованість складається із: 695 621,90 грн - заборгованість за кредитом: строкова - 46 441,46 грн, прострочена - 649 180,44 грн; 2 751 739, 48 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 258 374,28 грн - заборгованість за відсотками: строкові - 12 006,62 грн, прострочені - 246 367,66 грн; 1 067 893,82 грн - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 7 539,02 грн - 3 % річних від суми простроченого кредиту; 2 925,73 грн - 3 % річних від суми прострочених процентів.

Таким чином, позивач просив стягнути 4 784 094,23 грн заборгованості з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 4 784 094,23 грн, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що поручитель ОСОБА_1 , відповідно до договорів поруки від 06 грудня 2012 року, 17 квітня 2013 року, 08 квітня 2014 року, відповідає перед ПАТ «Дельта Банк» за порушення зобов`язання з повернення кредитних коштів ФОП ОСОБА_2 , а тому стягнув з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором кредитної лінії у розмірі 4 784 094,23 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2016 року змінено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 464 460,93 грн, а не у розмірі, визначеному судом першої інстанції; віншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи. Апеляційний суд, зменшуючи розмір заборгованості за кредитним договором, посилався на те, що висновок судової економічної експертизи не є належним доказом у справі, оскільки не містить відповідей на поставлені питання та експертом застосовані розрахункові дані і методики обрахунку, які не грунтуються на умовах кредитного договору.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» надіслало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У червні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , надіслав до ВССУ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу № 592/7315/15-ц та матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 07 липня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_2 укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2010693, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах невідновлювальної кредитної лінії із загальним лімітом заборгованості 419 700,00 грн, який змінюється відповідно до встановленого графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно з Додатком № 1 до даного договору, який є невід`ємною частиною, із внесенням плати за користування грошовими коштами в розмірі 25,99 % річних, з кінцевим терміном повернення до 06 липня 2015 року включно.

Відповідно до пункту 1.1.1. кредитного договору, у випадку невиконання позичальником зобов`язань, передбачених пунктами 5.11. - 5.12. кредитного договору, плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 30 % річних, починаючи з дня невиконання зазначених зобов`язань. Підвищена плата за користування грошовими коштами в розмірі 30% річних діє до дня (включно) виконання умов п.п. 5.11 - 5.12 цього договору. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому договору не потребує додаткового двостороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору.

У забезпечення виконання договору кредитної лінії від 07 липня 2012 року № ВКЛ-2010693 між ПАТ «Дельта Банк», ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 06 грудня 2012 року № ВКЛ-2010693, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ФОП ОСОБА_2 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредитної лінії від 07 липня 2012 року №ВКЛ-2010693.

Відповідно до додаткового договору від 06 грудня 2012 року № 2, сторони домовилися про збільшення максимального ліміту кредитування до 700 000,00 грн, встановили процентну ставку за користування грошовими коштами в розмірі 27,99 %.

17 квітня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 3 до договору кредитної лінії від 07 липня 2012 року № ВКЛ-2010693, відповідно до якого встановлено новий графік зменшення максимального ліміту заборгованості.

Того ж дня, між сторонами укладено додатковий договір № 1 до договору поруки, відповідно до якого сторони погодилися з усіма умовами додаткового договору № 3.

Додатковим договором № 4 від 08 січня 2014 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» і ФОП ОСОБА_2 . встановлено новий графік зменшення ліміту заборгованості та процентну ставку за користування грошовими коштами в розмірі 25,99 % річних.

Того ж дня, між сторонами укладено додатковий договір № 2 до договору поруки, відповідно до якого сторони погодилися з усіма умовами додаткового договору № 4.

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Звертаючись до суду з позовом банк посилався на те, що у зв`язку з неналежним виконанням ФОП ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, станом на 22 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 4 784 094,23 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 695 621,90 грн: строкової - 46 441,46 грн, простроченої - 649 180,44 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 751 739,48 грн; заборгованості за відсотками - 258 374,28 грн: строкові - 12 006,62 грн, прострочені 246 367,66 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 067 893,82 грн; трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 7 539,02 грн; трьох процентів річних від суми прострочених процентів - 2 925,73 грн.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог банку до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Роз`яснено порядок звернення до господарського суду.

14 січня 2016 року Ковпаківський районний суд м. Суми залучив ФОП ОСОБА_2, як третю особу у справі (протокол судового засідання від 14 січня 2016 року).

У липні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії від 07 липня 2012 року № ВКЛ-2010693 у розмірі 3 164 394,70 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у сумі 695 621,90 грн, простроченої заборгованості по сплаті процентів у розмірі 574 870,64 грн, пені за порушення строків повернення кредиту та процентів у сумі 1 872 902,16 грн, штрафу за порушення умов кредитного договору у розмірі 21 000,00 грн. Заборгованість просив стягнути станом на 07 червня 2016 року.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 11 серпня 2016 року, яке набрало законної сили, позов задоволено; стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» 695 621,90 грн заборгованості за договором кредитної лінії від 07 липня 2012 року № ВКЛ-2010693, 574 870,64 грн заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 1 872 902,16 грн пені, 21 000,00 грн штрафу та 47 465,92 грн витрат по сплаті судового збору.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно із частинами першою-другою статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становить сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання.

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки, поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій та пені.

Таким чином, банк обґрунтовано пред`явив вимогу до поручителя ОСОБА_1 , відповідно до договору поруки від 06 грудня 2012 року, як щодо дострокового повернення кредиту, що має сплачуватися відповідно до графіку його повернення, так і заборгованості з його повернення та відсотків за користування, пені, трьох відсотків річних, оскільки він несе відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що за прострочення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 3,0 проценти від простроченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором кредитної лінії, загальний розмір заборгованості відповідача по пені за несвоєчасне повернення кредиту складає 2 751 739,48 грн, а за несвоєчасне повернення відсотків - 1 067 893,82 грн, що значно перевищує розмір збитків кредитора за неналежно виконаним ФОП ОСОБА_2 кредитним договором.

У справі, що переглядається ухвалою апеляційного суду Сумської області від 25 травня 2016 року призначено судову економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій, на вирішення якої поставлено наступне питання: чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника (по сплаті процентів за кредит, погашення основної суми боргу, нарахованої пені, трьох процентів річних) перед банком за умовами укладеного між ними кредитного договору (з послідуючими доповненнями і змінами) та розрахунковим документом щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором.

Відповідно до частини шостої статті 147 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за загальними правилами для оцінки доказів.

У касаційній скарзі Уповноважена особа посилається на те, що апеляційний суд зменшуючи розмір неустойки не навів належних обгрунтувань такого зменшення, не з`ясував чи звертався боржник із заявою про таке зменшення. Зазначає, що розмір неустойки може бути збільшений, якщо таке збільшення не заборонене законом.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, судом нараховано заборгованість яка значно відрізняється від заборгованості нарахованої експертом. Відповідач не погоджується з таким розрахунком, посилаючись на те, що апеляційний суд зробив помилкові розрахунки, оскільки не застосував норми Господарського кодексу України та спеціальні норми законодавства, які підлягали до застосування.

Установлено, що експерт у висновку судової економічної експертизи від 09 лютого 2017 року № 2112 не визначив поточну та прострочену заборгованість за кредитом та процентами у період з 09 липня 2012 року до 21 грудня 2014 року. Таким чином, висновок апеляційного суду щодо неврахування висновків експерта стосовно заборгованості, у тому числі, і за пенею, з огляду на неповноту дослідження є обгрунтованими. Інших доказів, які б доводили менший розмір пені відповідачем не надано.

Обгрунтованими є також висновки апеляційного суду щодо зменшення розміру пені до 500 000,00 грн з урахуванням засад справедливості та розумності.

Інші наведені у касаційних скаргах доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді: В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук