ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/637/19

Головуючий у першій інстанції Коваленко А.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/818/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Іванової Г.П., Онищенко О.І.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі приватне акціонерне товариство Європейський страховий альянс, ОСОБА_2

треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Коваленка А.В. від 16 квітня 2019 року, місце ухвалення м.Прилуки у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс, ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 800 грн., відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника в сумі 27 533 грн. 33 коп., а всього 33 333 грн. 33 коп., і також пеню, інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення виплати страхового відшкодування, починаючи з 22.02.2018 року до моменту виконання судового рішення. Позивач також просила стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 294 200 грн. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 14.08.2016 року о 21 год. 00 хв., водій транспортного засобу ВАЗ 21154, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на 20 км + 74 м автодороги Київ - Овруч скоїв наїзд на пішохода, сина позивача ОСОБА_6 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Відомості про дану дорожньо-транспортну пригоду внесено до ЄРДР №0000277 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 286 КК України. В подальшому постановою слідчого дане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 статті 284 КК України за відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення. Позивач ОСОБА_1 зазначала, що смертю сина їй спричинено значні моральні страждання, і за даних обставин, з врахуванням її віку, обсягу душевних страждань, вимушених змін у її житті, позивач вказувала, що спричинену їй моральну шкоду вона визначає у розмірі 300 000 грн. Приймаючи до уваги, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 21154, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ Європейський страховий альянс, то позивач вказувала, що з ОСОБА_2 на її користь підлягає стягненню моральна шкода у розмірі, який не покривається страховим відшкодуванням - 294 200 грн. У позові ОСОБА_1 зазначає, що заяву про здійснення страхового відшкодування та відповідні документи, згідно статті 35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів були надіслані нею страховій компанії 15.11.2017 року, і отримані відповідно 21.11.2017 року. Копія постанови про закриття кримінального провадження та вимога про виплату страхового відшкодування надіслана позивачем страховій компанії 04.04.2018 року, і отримана відповідно 06.04.2018 року, проте, страхові виплати здійснені не були.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.04.2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс на користь ОСОБА_1 5 800 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 200 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс на користь держави 11 грн. 50 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 11 грн. 50 коп. судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 16.04.2019 року в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 6 200 грн. моральної шкоди та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника в сумі 27 533 грн. 33 коп., а також пені, інфляційних втрат та 3% річних за весь час прострочення виплати страхового відшкодування, починаючи з 22.02.2018 року до моменту виконання судового рішення. У вказаній частині ОСОБА_7 .З просить ухвалити нове судове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути на користь ОСОБА_1 : з ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в сумі 294 200 грн.; з Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника в сумі 27 533 грн. 33 коп., а також пеню, інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення виплати страхового відшкодування, починаючи з 22.02.2018 року до моменту виконання судового рішення. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 16.04.2019 року не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, є необґрунтованим та ухваленим без додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з тим, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції безпідставно застосував положення ч.2 статті 1193 ЦК України та необґрунтовано зменшив розмір відшкодування моральної шкоди. При цьому доводи апеляційної скарги вказують, що в даному випадку моральна шкода відшкодовується не її загиблому сину, а його матері на підставі статей 1167, 1168 ЦК України, статті 27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Доводи апеляційної скарги стверджують, що при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції не врахував наслідки, які настали для позивача, а саме, невідворотність тяжких вимушених змін у її житті, що пов`язані з втратою єдиного сина у той час, коли вона потребує його допомоги та підтримки. Доводи апеляційної скарги вказують про безпідставну відмову судом першої інстанції у задоволенні вимог позову щодо відшкодування шкоди, заподіяної смертю. З посиланням на статтю 1200 ЦК України ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги зазначає, що право на відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого мають не лише непрацездатні особи, що знаходились на його утриманні, але і особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання. При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 отримує пенсію, яка лише на 181 грн. перевищує прожитковий мінімум, і вказана обставина не може бути підтвердженням того, що вона не мала права на утримання від свого працездатного сина. Доводи апеляційної скарги вказують, що матеріали справи містять в собі довідку про проживання позивача разом із сином за однією адресою станом на день його смерті, що підтверджує перебування позивача на утриманні сина та/або наявність права на одержання від нього утримання. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних за весь час прострочення виплати страхового відшкодування. З посиланням на статтю 35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_1 зазначає про вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про страхове відшкодування, і серед них не зазначена довідка про склад родини померлого. Доводи апеляційної скарги вказують, що страховик не просив надати йому відомості про склад родини померлого, і після отримання постанови слідчого про закриття кримінального провадження, яка виключає можливість існування по цій же події судового рішення, все одно вимагав у заявника постанову або вирок суду про встановлення вини водія, і відмовив у виплаті сум через відсутність судового рішення. За даних обставин ОСОБА_1 вважає, що прострочення виплати страхового відшкодування відбулось з вини страховика, який в такому випадку має сплатити пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, при цьому ухвалити нове судове рішення із застосуванням норм частини 5 статті 1187 ЦК України та звільнити ОСОБА_2 від відповідальності за шкоду, завдану смертю потерпілого у зв`язку із умислом потерпілого. При цьому ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство Європейський страховий альянс просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.04.2019 року у зв`язку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 16.04.2019 року.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції 21.10.2019 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс - адвокат Чала І.М. просила залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 16.04.2019 року. В судове засідання апеляційного суду 18.11.2019 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс - адвокат Чала І.М. не з`явилась, надавши апеляційному суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.92,93, том 2).

В судові засідання апеляційного суду 21.10.2019 року, 18.11.2019 року позивач, відповідач ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.76,77,79,80,85,86,87,88,89, том 2), не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до приписів ч.5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Приймаючи до уваги вказану норму права, датою прийняття постанови апеляційним судом у даній справі є 25 листопада 2019 року, оскільки датою складення повної постанови є 25 листопада 2019 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17,30,том1), який є сином позивача по справі ОСОБА_1 (а.с.12, том1).

З постанови про закриття кримінального провадження від 28.10.2016 року (а.с.20-23, том1) вбачається, що 14.08.2016 року приблизно о 21 год. 00 хвилин, водій ОСОБА_2 керував технічно справним автомобілем ВАЗ 21154, реєстраційний номер НОМЕР_1 і здійснював рух по проїзній частині автодороги сполученням Київ-Овруч з боку м.Києва у напрямку с.Нові Петрівці у Вишгородському районі, Київської області. Проїжджаючи ділянку дороги в районі кілометрового знаку 20+74 м вказаної автодороги, водій ОСОБА_2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який знаходячись в нерухомому стані на розділовій смузі, почав перетинати автодорогу сполученням Київ-Овруч зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. 15.08.2016 року інформацію про вказану дорожньо-транспортну подію було внесено до ЄРДР за №0000277 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 статті 286 КК України. Орган досудового розслідування прийшов до висновку, що причиною дорожньо-транспортної події є необережні дії пішохода ОСОБА_6 , який допустив порушення вимог п.4.14 а, б, г Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року. Враховуючи те, що в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки ВАЗ 21154, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 невідповідності вимогам Правилам дорожнього руху України, яка б перебувала у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події і настанням суспільно небезпечних наслідків від даної дорожньо-транспортної події, не вбачається, у зв`язку з чим в його діяннях відсутні ознаки злочину, передбаченого ст.286 КК України, кримінальне провадження №0000277, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.08.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито за відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 статті 284 КПК України. Як вбачається із зазначеної постанови про закриття кримінального провадження від 28.10.2016 року, висновком судово-токсикологічної експертизи №2453 від 30.08.2016 року встановлено, що в крові трупа гр. ОСОБА_6 , 1976 року народження, виявлено етиловий спирт в концентрації - 2.45%.

Як вбачається із полісу №АЕ/6730609 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.29, том1), цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 21154, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві Європейський страховий альянс зі строком дії договору до 12.11.2016 року включно та страховою сумою (лімітом відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 100 000 грн.

15.11.2017 року (а.с.24, том1) ОСОБА_1 звернулась до Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс із завою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із подіями, які відбулись 14.08.2016 року.

З відповіді Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс від 30.03.2018 року вбачається, що у зв`язку з відсутністю рішення (постанови чи вироку) суду про притягнення до адміністративної відповідальності винної особи по даній ДТП неможливо виплатити страхове відшкодування, при цьому запропоновано надати реєстраційні документи ПП ОСОБА_8 та довідку про склад родини померлого (а.с.28, том1).

03.04.2018 року (а.с.26, том1) ОСОБА_1 звернулась до Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс з вимогою про виплату моральної шкоди, заподіяної смертю сина ОСОБА_6 у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, виплату витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 12 мінімальних заробітних плат.

Згідно відповіді Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс від 04.05.2018 року, визнано безпідставними вимоги ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування. При цьому Приватним акціонерним товариством Європейський страховий альянс зазначено, що оскільки кримінальне провадження №0000277 було закрито за відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, даний випадок не можна кваліфікувати, як страховий. У разі встановлення цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 , ПрАТ Європейський страховий альянс повернеться до розгляду питання щодо виплати страхового відшкодування (а.с.27, том1).

Як вбачається із довідки комітету самоорганізації населення №5 Плискунівського мікрорайону Прилуцької міської ради Чернігівської області №024/5-09-675 від 04.04.2018 року, виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно даних домової книги ОСОБА_6 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.18, том1).

Відповідно до довідки Прилуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України №1170 від 04.04.2018 року, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Прилуцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком при повному стажі, розмір її пенсії за 2010 рік становить: з січня по квітень 2016 року - 1 255 грн. 79 коп., з травня по листопад 2016 року - 1 311 грн. 79 коп.; з грудня 2016 року - 1 428 грн. 79 коп.(а.с.19).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 29.07.2010 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_6 (а.с.13, том1).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 19.04.1999 року, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_6 (а.с.14, том1).

Згідно запису акту про народження №535 від 25.11.1997 року, батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , записано ОСОБА_6 (а.с.15, том1).

Згідно листа Прилуцького міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 15.02.2019 року, в ході перевірки архіву виявлено актовий запис про смерть №66 від 30.01.1998 року відносно ОСОБА_9 , складений Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (а.с.16, том1).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.04.2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс на користь ОСОБА_1 5 800 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 200 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс на користь держави 11 грн. 50 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 11 грн. 50 коп. судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки рішення суду першої інстанції від 16.04.2019 року у оскаржуваній частині не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

При розгляді даного спору по суті судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи ПрАТ Європейський страховий альянс відносно того, що дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась за участі застрахованого автомобіля, не є страховим випадком, оскільки вини водія ОСОБА_2 не встановлено. При цьому суд першої інстанції зазначив у рішенні, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини власника чи володільця джерела підвищеної безпеки. Суд першої інстанції також вважав безпідставними твердження ПрАТ Європейський страховий альянс відносно того, що ДТП відбулась з вини ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та порушив правила дорожнього руху, і вказані обставини свідчать про те, що дана ДТП відбулась внаслідок непереборної сили. При цьому суд першої інстанції вказав у рішенні, що вказані дії ОСОБА_6 можуть свідчити лише про його грубу необережність, яка призвела до ДТП, а не про обставини заподіяння шкоди внаслідок непереборної сили. Суд першої інстанції також вважав необґрунтованими посилання ПрАТ Європейський страховий альянс, як на підставу невиплати страхового відшкодування, на ненадання позивачем документів, які посвідчують право ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування, а саме, свідоцтва про право на спадщину. При цьому суд першої інстанції зазначив у рішенні, що даний припис стосується страхових виплат, які б належали померлому і, відповідно входили до складу спадщини, а в даному випадку позивач звернулась до страховика із вимогою про виплату страхового відшкодування, яке передбачено нормами закону саме їй, а не померлому.

Судом першої інстанції при розгляді даного спору по суті також не прийнято до уваги твердження відповідача ОСОБА_2 про відсутність підстав для відшкодування ним, як власником джерела підвищеної небезпеки, шкоди з тих підстав, що зазначена ДТП відбулась у зв`язку з умислом потерпілого. При цьому суд першої інстанції виходив з тих обставин, що матеріали справи не містять в собі жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність умислу ОСОБА_6 вчинити самогубство або спричинити дорожньо-транспортну пригоду з інших мотивів.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять в собі жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин настання дорожньо-транспортної пригоди як внаслідок непереборної сили, так і внаслідок умислу потерпілого.

За даних обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що настає цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як володільця джерела підвищеної небезпеки за відсутності його вини, і за даних обставин ОСОБА_2 має відшкодувати шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 21154, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ Європейський страховий альянс.

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 16.04.2019 року, на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , який є володільцем джерела підвищеної небезпеки, за участі якого відбулась вказана ДТП, має відшкодувати шкоду, заподіяну ДТП, в результаті якої загинув ОСОБА_6 . Приймаючи до уваги, що на момент ДТП автомобіль був застрахований в ПрАТ Європейський страховий альянс, суд першої інстанції дійшов висновку, що ПрАТ Європейський страховий альянс має відшкодовувати шкоду в межах ліміту відповідальності, а з ОСОБА_2 підлягає стягненню шкода, яка перевищує розмір страхових виплат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 16.04.2019 року в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 6 200 грн. моральної шкоди та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника в сумі 27 533 грн. 33 коп., а також пені, інфляційних втрат та 3% річних за весь час прострочення виплати страхового відшкодування, починаючи з 22.02.2018 року до моменту виконання судового рішення. У вказаній частині ОСОБА_7 .З просить ухвалити нове судове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути на користь ОСОБА_1 : з ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в сумі 294 200 грн.; з Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника в сумі 27 533 грн. 33 коп., а також пеню, інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення виплати страхового відшкодування, починаючи з 22.02.2018 року до моменту виконання судового рішення. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 16.04.2019 року не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, є необґрунтованим та ухваленим без додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з тим, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції безпідставно застосував положення ч.2 статті 1193 ЦК України та необґрунтовано зменшив розмір відшкодування моральної шкоди. При цьому доводи апеляційної скарги вказують, що в даному випадку моральна шкода відшкодовується не її загиблому сину, а його матері на підставі статей 1167, 1168 ЦК України, статті 27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Доводи апеляційної скарги стверджують, що при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції не врахував наслідки, які настали для позивача, а саме, невідворотність тяжких вимушених змін у її житті, що пов`язані з втратою єдиного сина у той час, коли вона потребує його допомоги та підтримки. Доводи апеляційної скарги вказують про безпідставну відмову судом першої інстанції у задоволенні вимог позову щодо відшкодування шкоди, заподіяної смертю. З посиланням на статтю 1200 ЦК України ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги зазначає, що право на відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого мають не лише непрацездатні особи, що знаходились на його утриманні, але і особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання. При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 отримує пенсію, яка лише на 181 грн. перевищує прожитковий мінімум, і вказана обставина не може бути підтвердженням того, що вона не мала права на утримання від свого працездатного сина. Доводи апеляційної скарги вказують, що матеріали справи містять в собі довідку про проживання позивача разом із сином за однією адресою станом на день його смерті, що підтверджує перебування позивача на утриманні сина та/або наявність права на одержання від нього утримання. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних за весь час прострочення виплати страхового відшкодування. З посиланням на статтю 35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_1 зазначає про вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про страхове відшкодування, і серед них не зазначена довідка про склад родини померлого. Доводи апеляційної скарги вказують, що страховик не просив надати йому відомості про склад родини померлого, і після отримання постанови слідчого про закриття кримінального провадження, яка виключає можливість існування по цій же події судового рішення, все одно вимагав у заявника постанову або вирок суду про встановлення вини водія, і відмовив у виплаті сум через відсутність судового рішення. За даних обставин ОСОБА_1 вважає, що прострочення виплати страхового відшкодування відбулось з вини страховика, який в такому випадку має сплатити пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 16.04.2019 року в оскаржуваній частині, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 16.04.2019 року, вирішуючи вимоги заявленого позову в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи, при цьому судом було взято до уваги приписи статей 23, 1167, ч.2 статті 1168 ЦК України, п.27.3. статті 27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, судом першої інстанції було враховано моральні страждання, які зазнала позивач у зв`язку з втратою сина, тяжкість вимушених змін у її житті, похилий вік позивача. Також судом першої інстанції було прийнято до уваги відсутність вини ОСОБА_2 у настанні ДТП та неправомірність дій ОСОБА_6 , які призвели до ДТП, в результаті якої він загинув. З врахуванням положень ч.2 статті 1193 ЦК України суд першої інстанції вважав визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, а тому підлягає зменшенню. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. З врахуванням принципу розумності та справедливості, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 12 000 грн. моральної шкоди.

Судом встановлено, що особами, які відповідно до п.27.3. статті 27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди після смерті ОСОБА_6 , є: ОСОБА_1 - мати, ОСОБА_3 - дочка, ОСОБА_5 - дочка. На підставі вказаної норми права суд першої інстанції прийшов до висновку, що вищезазначені особи мають право на відшкодування страховиком моральної шкоди, що становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, що складає 17 400 грн., тобто, по 5 800 грн. кожній особі.

За даних обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 6 200 грн., а з відповідача ПрАТ Європейський страховий альянс в розмірі 5 800 грн.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір морального відшкодування, яке підлягає стягненню на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 у розмірі 294 200 грн. При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача з ОСОБА_2 , суд першої інстанції не врахував наслідки, які настали для позивача, а саме, невідворотність тяжких вимушених змін у її житті, що пов`язані з втратою єдиного сина у той час, коли вона потребує його допомоги та підтримки.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 16.04.2019 року у вказаній частині, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. При визначенні розміру морального відшкодування, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги фактичні обставини справи та норми права, які регламентують спірні правовідносини. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, судом першої інстанції було враховано моральні страждання, які зазнала позивач у зв`язку з втратою сина, тяжкість вимушених змін у її житті, похилий вік позивача. Також судом першої інстанції було прийнято до уваги відсутність вини ОСОБА_2 у настанні ДТП та неправомірність дій ОСОБА_6 , які призвели до ДТП, в результаті якої він загинув. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи описані вище характер і спосіб завдання моральної шкоди позивачу, а також приймаючи до уваги фактичні обставини справи, визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є обгрунтованим. Висновки рішення суду першої інстанції від 16.04.2019 року щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди узгоджуються із приписами статті 23 ЦК України, яка регламентує відшкодування моральної шкоди, а також із роз`ясненнями п.3, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із наступними змінами). При визначенні розміру морального відшкодування судом враховано вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Доводи апеляційної скарги вказують про безпідставну відмову судом першої інстанції у задоволенні вимог позову щодо відшкодування шкоди, заподіяної смертю. З посиланням на статтю 1200 ЦК України ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги зазначає, що право на відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого мають не лише непрацездатні особи, що знаходились на його утриманні, але і особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання. При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 отримує пенсію, яка лише на 181 грн. перевищує прожитковий мінімум, і вказана обставина не може бути підтвердженням того, що вона не мала права на утримання від свого працездатного сина. Доводи апеляційної скарги вказують, що матеріали справи містять в собі довідку про проживання позивача разом із сином за однією адресою станом на день його смерті, що підтверджує перебування позивача на утриманні сина та/або наявність права на одержання від нього утримання.

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 16.04.2019 року у вказаній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову в частині відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, суд першої інстанції з врахуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини, виходив з тих обставин, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних доказів відносно того, що позивач відноситься до кола осіб, визначених статтею 1200 ЦК України, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Необхідно зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного висновку суду першої інстанції.

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції вважав, що позивач, заявляючи на підставі статті 1200 ЦК України позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, повинна довести шляхом надання суду належних та допустимих доказів обставини відносно того, що вона перебувала на утриманні сина ОСОБА_6 .

При цьому судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблого в дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_6 та являється непрацездатною особою, яка отримує пенсійне забезпечення. Розмір пенсії позивача на момент смерті сина в серпні 2016 року становив 1 311 грн. 79 коп. Потерпілий ОСОБА_6 офіційно не був працевлаштований. На підставі встановлених в ході судового розгляду даної справи обставин суд першої інстанції зазначив у рішенні, що позивач отримувала пенсію, яка перевищувала прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, встановлений Законом України Про Державний бюджет України на 2016 рік, при цьому її син ОСОБА_6 до часу смерті офіційно не був працевлаштований. За даних обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивачем не доведено її перебування на утриманні сина ОСОБА_6 , і за даних обставин необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого на підставі статті 1200 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги вказують, що матеріали справи містять в собі довідку про проживання позивача разом із сином за однією адресою станом на день його смерті, що підтверджує перебування позивача на утриманні сина та/або наявність права на одержання від нього утримання. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у вказаній частині, оскільки довідка про проживання позивача разом із сином за однією адресою станом на день його смерті, не може бути належним та достатнім доказом у розумінні приписів статей 77,80 ЦПК України тієї обставини, що позивач перебувала на утриманні сина ОСОБА_6 або мала на день його смерті право на одержання від нього утримання.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних за весь час прострочення виплати страхового відшкодування. З посиланням на статтю 35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_1 зазначає про вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про страхове відшкодування, і серед них не зазначена довідка про склад родини померлого. Доводи апеляційної скарги вказують, що страховик не просив надати йому відомості про склад родини померлого, і після отримання постанови слідчого про закриття кримінального провадження, яка виключає можливість існування по цій же події судового рішення, все одно вимагав у заявника постанову або вирок суду про встановлення вини водія, і відмовив у виплаті сум через відсутність судового рішення. За даних обставин ОСОБА_1 вважає, що прострочення виплати страхового відшкодування відбулось з вини страховика, який в такому випадку має сплатити пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у вказаній частині, виходячи із наступного.

Однією із вимог позову, з яким позивач ОСОБА_1 звернулась до суду, є стягнення з ПрАТ Європейський страховий альянс інфляційних витрат та 3% річних у зв`язку з невиплатою відповідачем позивачу моральної шкоди в сумі 5 800 грн. та шкоди, завданої смертю годувальника в сумі 27 533 грн. 33 коп.

При вирішенні вимог заявленого позову у вказаній частині суд першої інстанції зазначив у рішенні від 16.04.2019 року, що оскільки суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди, заподіяної смертю годувальника в розмірі 27 533 грн. 33 коп., то і вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, не підлягають задоволенню.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних, нарахованих на суму 5 800 грн. моральної шкоди, виходячи із наступного.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 15.11.2017 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ Європейський страховий альянс з відповідною заявою про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого (годувальника) ОСОБА_6 , із витратами на поховання та моральної шкоди (а.с.24, том1). У листі ПрАТ Європейський страховий альянс від 30.03.2018 року на адресу представника позивача повідомлялось про необхідність надання довідки про склад родини померлого (а.с.28, том 1).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 30.01.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ Європейський страховий альянс, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої смертю, встановлено, що позивач, всупереч положенням статей 43,44 ЦПК України, не повідомила суд про осіб, які мають право на відшкодування шкоди та які мають бути залученими до участі у справі, а саме, про дітей ОСОБА_6 (а.с.31-37, том1).

За даних обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надала ПрАТ Європейський страховий альянс відомості про склад сім`ї ОСОБА_6 , і тому навіть в разі прийняття рішення про визнання ДТП страховим випадком, страховик не міг здійснити виплату страхового відшкодування без відповідних довідок про склад сім`ї загиблого, оскільки розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється в залежності від кількості осіб, які мають право на відшкодування та які зазначені у статті 1200 ЦК України.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог заявленого позову у вказаній частині узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині, ухваленого на підставі норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, при цьому ухвалити нове судове рішення із застосуванням норм частини 5 статті 1187 ЦК України та звільнити ОСОБА_2 від відповідальності за шкоду, завдану смертю потерпілого у зв`язку із умислом потерпілого. При цьому ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вимога відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу про ухвалення апеляційним судом нового судового рішення із застосуванням норм частини 5 статті 1187 ЦК України, яким звільнити ОСОБА_2 від відповідальності за шкоду, завдану смертю потерпілого у зв`язку із умислом потерпілого, не може бути задоволена апеляційним судом в силу приписів ч.1 статті 367 ЦПК України. Відповідно до положень ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: