У Х В А Л А

11 січня 2019 року

м. Київ

справа №203/5982/15

провадження № 61-47600ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В.М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи - Комунальне підприємство "Житлове господарство Кіровського району" Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

27 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, та просила стягнути з відповідачів на її користь у відшкодування завданої матеріальної шкоди 22073 грн, також просила стягнути з відповідачів моральну шкоду 10000 грн й вирішити питання судових витрат.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 червня 2016 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 28 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на її користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі - 22 073 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди - 1000 грн та у рахунок повернення судових витрат 1 700 грн, а разом 24 773 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт заподіяння позивачу внаслідок залиття квартири матеріальної шкоди на загальну суму 22073 грн, а залиття квартири сталося внаслідок не відповідності у квартирі № 11 системи опалення державним будівельним нормам та правилам, справність та належний технічний стан якої повинні забезпечувати саме відповідачі, однак цього своєчасно не зробили.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 червня 2016 року залишено без змін.

27 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 червня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме, заявником не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що заявник отримав копію оскаржуваної постанови 06 листопада 2018 року. Крім того, позивачу необхідно було доплатити судовий збір за подачу касаційної скарги в розмірі передбаченому законом.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від скаржника надійшла квитанція про сплату судового збору в повному обсязі та лист з Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року за №04.7-13/217/2018, який підтверджує, що постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року ОСОБА_1 отримала 6 листопада 2018 року.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Указані обставини є достатніми підставами для поновлення строку.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є вимога про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, всього у розмірі 32 073 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Таким чином ця справа є малозначною в силу своїх властивостей.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_1строк на касаційне оскарження рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 червня 2016 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2016 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко