Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1804/16-ц
Провадження № 2/480/45/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Терентьєва Г.В., за участю: секретаря судового засідання Куртась К.В.; позивача ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , представників відповідача - Балабан О.І., Дудніченка А.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до правонаступника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про стягнення завдатку у сумі 87290 грн., -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, отриманих як завдаток.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у позовній заяві посилається на те, що 20 червня 2011 року він сплатив ОСОБА_3 завдаток у розмірі 3500 доларів США за продаж будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується розпискою ОСОБА_3 . У подальшому ОСОБА_3 відмовився нотаріально укладати договір купівлі-продажу будинку. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30.03.2016 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання розписки як договору купівлі-продажу та визнання права власності на цей будинок.

З вказаних підстав, позивач вказує, що ним було сплачено завдаток 3500 доларів США - грошова сума за продаж будинку на підставі розписки, у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження виконання зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Позивач просить суд стягнути на його користь завдаток у сумі 87290 грн., а також судові витрати у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та ухвалою суду до участі у справі залучено ОСОБА_4 , як спадкоємця після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_2 позов підтримав та просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Вказував на те, що ОСОБА_3 власноруч написав розписку про отримання грошових коштів, але потім ухилився від укладення договору, а отже отримав завдаток.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та надав суду такі пояснення. ОСОБА_1 перебував у дуже близьких стосунках з ОСОБА_3 , і вирішив придбати у нього будинок. ОСОБА_3 написав розписку про отримання грошей, але вона була майже формальна, тому що між позивачем та ОСОБА_3 були майже сімейні стосунки, а потім ОСОБА_3 передумав і почав ухилятися від переоформлення права власності на ОСОБА_1 . Позивач вказує на те, що заплатив гроші за будинок, але у результаті будинку не отримав.

Представник відповідача - Дудніченко А.Я. у судовому засіданні заперечував проти позову.

Представник відповідача - адвокат Балабан О.І. у судовому засіданні заперечувала проти позову. Обґрунтовуючи відзив адвокат вказувала на те, що фактично договірних зобов`язань між сторонами не виникло, оскільки договір відсутній. Крім того, представник відповідача вказував на те, що розписка була написана не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Відповідач ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні як свідок, надав суду такі пояснення. ОСОБА_3 був його батьком. Щодо існування розписки, написаної батьком, то ОСОБА_4 нічого не знав, однак колись позивач приносив кошти та давав ОСОБА_4 . Також, вказував на те, що до цього його батько вирішив, що йому важко жити у будинку і він домовився з ОСОБА_1 про обмін будинку на квартиру. Однак квартиру ніхто не купив і обмін не відбувся.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи суд дійшов такого.

Частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У судовому засіданні встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , з 2011 належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності (а. с. 12, 13).

20.06.2011 сторони оформили договір купівлі-продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом складення розписки про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 суми за проданий дім у розмірі 3500 дол. США( а. с. 4).

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на будинок та земельну ділянку відмовлено повністю. Також, зі змісту вказаного рішення вбачається, що договір купівлі-продажу підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, однак сторонами вказані вимоги не були дотримані, а тому договір є не укладеним і не створює прав та обов`язків для сторін (а. с. 5-6; 7-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 570 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина 1 статті 546 ЦК України).

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинкута земельної ділянки.

Так, звертаючись до суду з позовом позивач вказує на те, що ним був сплачений завдаток, однак з вини ОСОБА_3 (відмова у нотаріальному посвідченні договору) сталося порушення зобов`язання.

Факт не укладення договору купівлі-продажу встановлений рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області, а отже 19 травня 2016 року набрало законної сили, і в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що між сторонами було відсутнє зобов`язання на підставі договору, а тому положення щодо завдатку не застосовуються у даному випадку. Разом з цим, загальні положення про повернення майна, у зв`язку з його набуттям, збереженням без достатньої правової підстави визначені ст. ст. 1212, 1213 ЦК України. З цих підстав позивачем позов не заявлявся.

Вищенаведене відповідає позиції Верховного Суду викладеної 23 січня 2018 року у постанові № 316/3022/14-ц.

Ані показання ОСОБА_4 , ані інші докази (а. с. 25, 26, 27, 28,29) не спростовують вказаного вище висновку суду.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та меж судового розгляду, а також положень ч. 2 ст. 264 ЦПК України, щодо заборони суду виходити за межі позовних вимог, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, сплачених як завдаток, слід відмовити.

З урахуванням вказаного, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України заходи забезпечення позову, які застосовані відповідно до ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року, слід скасувати.

На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до правонаступника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про стягнення завдатку у сумі 87290 грн., - відмовити.

Заходи забезпечення позову, які застосовані ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року, у справі № 480/1804/16-ц, - скасувати.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Г. В. Терентьєв

Повне судове рішення складено 25 липня 2019 року

25.07.2019