Справа № 185/8618/18
Провадження № 2/185/961/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 лютого 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О, за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Павлограда цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ

05 жовтня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, та в якому просила суд:

1.Розірвати шлюб між мною, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 08 серпня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 187;

2.Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня подання до суду даної позовної заяви та до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

3.Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня подання до суду даної позовної заяви та до досягнення 23-річного віку за умови продовження навчання, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

4.Покласти на Відповідача витрати пов'язані з розглядом даної справи.

В обґрунтування позову вона зазначила, що з ОСОБА_2 вона уклала шлюб 08 серпня 1998 року. Під час шлюбу з Відповідачем, народилися двоє їхніх спільних дітей, ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4. Протягом останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 2015 року. Саме з цього часу вони хоча і живуть в одному помешканні, але вже декілька років не ведуть спільного господарства. З огляду на вищенаведене їхнє подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Спільне життя з відповідачем не склалося в силу різниці характерів. Кожен з них має різні погляди на шлюб, сімю та стосунки між подружжям. Кожен живе своїм життям і не намагається перейнятися проблемами іншого. Ведення між подружжям спільного господарства та сумісне проживання припинено повністю, та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Примирення між подружжям неможливе та небажане. Переконана, що подальше спільне життя з Відповідачем буде суперечити переконанням, моральним цінностям, її інтересам та інтересам їхніх дітей. Розірвання шлюбу між сторонами відповідатиме інтересам дітей, оскільки розвиток та виховання дітей у сім'ї, в якій у батьків різні погляди на шлюб, сім'ю, відсутнє взаєморозуміння, виникають спори, неможливий. Спору про поділ спільного майна з Відповідачем немає. На підставі викладеного вище, категорично заперечує можливість збереження шлюбу, з огляду на те, що примирення між ними неможливе, шлюбні відносини фактично припинено з 2015 року. Шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін та дітей. Крім того, має намір створити іншу сім'ю. Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги і не бере ніякої участі у вихованні їхніх спільних дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто в звязку небажанням Відповідача. Діти знаходяться на її утриманні. Вона працює заступником директора з навчально-виховної роботи в Павлоградській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 15 Павлоградської міської ради Дніпропетровської області. ОСОБА_4 є студенткою Дніпровського національного університету імені ОСОБА_5, денної форми навчання, а тому потребує матеріальної допомоги, яку Відповідач надавати відмовляється. Її матеріальне становище є вкрай нужденним, коштів на життя: харчування, одяг, засоби гігієни та навчання наших спільних дітей не вистачає. Відповідач працює інженером в Дніпропетровській філії ПАТ «Укртелеком», отримуючи постійний дохід, а тому він має обєктивну можливість виплачувати аліменти на утримання їхніх спільних дітей у розмірі встановленому законом, проте добровільно не бажає цього робити. Відповідач має повнолітнього сина, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Вважає, що Відповідач, який є батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_3, фактично самоусунувся від їх належного утримання та виховання та не бажає змінити своє ставлення до них.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх повністю задовільнити, та пояснила, що вона працює заступником директора з навчально-виховної роботи в Павлоградській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 15 Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, її середня заробітна плата 12000 грн. на місяць. Неповнолітня дитина проживає з нею, та навчається в школі № 15. Повнолітня дитина проживає в м. Дніпрі на квартирі, та платить за неї 700 грн. на місяць, та навчається на третьому курсі Дніпровського національного університету імені ОСОБА_5, та отримує стипендію у розмірі 1400 грн. на місяць, та у неї витрати йдуть на одяг, навчання, харчування. Відповідач на утримання дітей гроші не надає. Хоче створити нову сімю, тому що у неї інший чоловік.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі ј частина, а на повнолітню в частині 8% від його доходу. В частині розірвання шлюбу не визнає. Також зазначив, що він працює інженером в Дніпропетровській філії ПАТ «Укртелеком», та отримує заробітну плату у розмірі 5851,00 грн.

Дослідивши письмові матеріали справи, відзив на позов та документи додані до нього, відповідь на відзив, пояснення відповідача та позивача, та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року): «Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини».

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року): «Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року): «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави- учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів».

У відповідності з ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що сторони 08 серпня 1998 року уклали шлюб(арк.с.7). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4(арк.с.10), та повнолітня дитина ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3(арк.с.11). Неповнолітня дитина ОСОБА_3 знаходиться на утриманні сторін, та мешкає разом із позивачем та відповідачем за адресою: АДРЕСА_1(арк.с.8). Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть з 2015 року, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін.

Окрім цього, під час дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що повнолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією довідки про реєстрацію та склад сімї № 8632 від 01.10.2018 року(арк.с.8), та проживає в м. Дніпро, що встановлено судом в судовому засіданні, де позивач зазначив це у своїх показах, та не спростовувалося відповідачем в своїх показах в судовому засіданні. Позивач навчається та станом на 30.08.2018 року є студентом третього курсу Дніпровського національного університету імені ОСОБА_5, на бюджетній основі, на денній формі навчання на факультеті української й іноземної філології та мистецтвознавства, що підтверджується копією довідки Дніпровського національного університету імені ОСОБА_5 за Вих. № 87-225-717 від 30.08.2018 року(арк.с.9) та довідкою цього ж ВУЗУ за Вих. № 87-225-124 від 05.02.2019 року, а також отримує стипендію у розмірі 1400,00 грн., що підтверджується показами сторін даними у судовому засіданні. Позивач працює заступником директора з навчально-виховної роботи в Павлоградській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 15 Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, та її середня заробітна плата становить 12000 грн. на місяць, що підтверджується показами позивача наданими у судовому засіданні, та не спростовувалося показами відповідача. Відповідач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6(арк.с.8). Відповідач офіційно працює інженером в Дніпропетровській філії ПАТ «Укртелеком», та отримує заробітну плату за період з січня по грудень 2018 року на загальну суму 87224,37 грн. з урахуванням обовязкових відрахувань до бюджету, що підтверджується копією довідки з ПАТ «Укртелеком» б/н від 18.01.2019 року. Відповідач та позивач мають на своєму утриманні неповнолітню дитину, а саме ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4(арк.с.10), та повнолітню дитину ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, та відомостями про місце проживання та реєстрацію.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки повнолітня дитина відповідача навчається у навчальному закладі на бюджеті на денній формі навчання, власного заробітку не має, оскільки навчається на денній формі навчання, проте має дохід у вигляді стипендії. Оскільки відповідно до Сімейного кодексу України батьки у рівній степені беруть участь в утриманні як неповнолітньої дитини так і повнолітньої дитини, яка навчається, або продовжує навчання, а оскільки судом встановлено, що повнолітня дитина мешкає в м. Дніпрі, та отримує допомогу від матері та батька, а тобто утримується в якійсь частині як батьком так і матірю, проте оскільки з позовом про стягнення аліментів з батька цих дітей, звернулася саме матір дітей, то вона має право на узаконення шляхом задоволення цього позову, утримання їх спільних дітей у вигляді отримання аліментів від батька дитини, то буде справедливим стягнення з відповідача на користь позивача для утримання неповнолітньої дитини ј частини від заробітку(доходу) відповідача проте не менше ніж 50% від прожиткового мінімум встановленого для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, окрім цього, оскільки мати повнолітньої дитини яка навчається, отримує заробіток та дохід, а також те, що повнолітня дитина отримує доходи у вигляді стипендії у розмірі 1400,00 грн. щомісячно, є працездатною особою, має можливість додатково заробляти, хоча й частково обмеженим у часі у звязку з тим, що знаходиться на денній формі навчання, проет потребує допомоги не тільки від матері, а й від батька, але у вигляді аліментів, а тому є правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання повнолітньої дитини, що навчається, але в розмірі 1/10 частини доходу(заробітку) щомісячно від доходу відповідача, що буде достатнім для участі його батька(відповідача) у допомозі його повнолітній дитині, проте суд також вважає, за потрібне не застосовувати на повнолітню особу мінімальну гарантію встановлену державою та визначену положенням ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, а саме встановлення для стягнення аліментів на повнолітню дитину не нижчому ніж прожитковий мінімум на працездатну повнолітню особу станом на дату розгляду цього позову, що становить з 1 січня 2019 року 1921 грн., де 50% від цієї суми становить 960,50 грн., оскільки хоча ст. 200 СК України, й передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, проте суд вважає, що одні обставини можуть виключити інші обставини передбачені ст. 182 СК України, а саме в даному випадку одні обставини(повнолітня особа має можливість працювати, не хворіє, хоча й навчається, проте отримує дохід у вигляді стипендії у розмірі 1400 грн., має допомогу матері в її утриманні, де матір(позивач) заробляє у розмірі 12000 грн., відповідач має заробіток у середньому розмірі 5000-6000 грн.) можуть виключати можливість застосування таких обставин, які визначені ч. 2 ст. 182 СК України. Окрім цього суд вважає за потрібне задовільнити таку позовну вимогу, як розірвання шлюбу, оскільки відповідно до законодавства України, жодна особа не може бути примушена до шлюбних відносин, шлюбні відносини повинні ґрунтуватися на засадах взаємоповаги, а оскільки позивач вважає, що примирення нічого у їх з відповідачем відносинах не змінить, то суд вважає, що строк для примирення не потрібен, оскільки позивач вважає за потрібне укласти інший шлюб з іншою людиною.

Суд ставиться критично до відзиву на позов на вищенаведених підставах.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але оскільки позивач відповідно до ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви з позовними вимогами про стягнення аліментів, проте суд, як державний орган судової влади України поніс витрати при розгляді цієї судової справи у розмірі 704,80 грн., тому суд приходить до висновку, що витрати на судовий збір потрібно покласти на відповідача та стягнути їх на користь державного бюджету України, та те, що позивач при заявлені такої позовної вимоги, як розірвання шлюбу поніс судові витрати на сплату судового збору у розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору(арк.с.1), то суд вважає за потрібне стягнути їх з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.76, 81, 263, 264, 265 ЦПК України,

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстрований 08 серпня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис №187.

Прізвище ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_9, проживає: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Підгірна буд.1/2, кв.36, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживає: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Підгірна буд.1/2, кв.36, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 жовтня 2018 року та до досягнення дитиною віку повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_9, проживаючого:51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Підгірна буд.1/2, кв.36, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживає: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Підгірна буд.1/2, кв.36, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2018 року та до закінчення донькою навчання, але не довше ніж досягнення нею 23 річного віку.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_9, проживаючого:51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Підгірна буд.1/2, кв.36, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживає: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Підгірна буд.1/2, кв.36, РНОКПП НОМЕР_2, витрати на судовий збір в сумі 704.80 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_9, проживаючого:51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Підгірна буд.1/2, кв.36, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави витрати на судовий збір в сумі 704.80 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Повний текст рішення суду складено 27 лютого 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Дніпровському апеляційному суду.

Суддя: ОСОБА_6