КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 754/10092/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Клочко І.В.

23 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Соколової В.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Васильківтрансавто» про визнання недійсним договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі, рішень загальних зборів,

ВСТАНОВИВ:

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4427/2019
У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ПП «Васильківтрансавто» та з урахуванням задоволення заяви про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог,просив визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «Васильківтрансавто» від 11.02.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ПП «Васильківтрансавто», оформлених протоколом № 11/02/2017 від 11.02.2017 про: вихід зі складу учасників Товариства; про вхід до складу учасників Товариства; про перерозподіл часток в статутному капіталі; про звільнення керівника Товариства; про призначення керівника Товариства; про затвердження Статуту Товариства в новій редакції та державної реєстрації змін. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «Васильківтрансавто» від 22.02.2017, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ПП «Васильківтрансавто», оформлених протоколом № 22/02/2017 від 22.02.2017 про вихід із складу учасників Товариства; про призначення керівника Товариства; про затвердження Статуту Товариства в новій редакції та державної реєстрації змін. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Приватного підприємства «Васильківтрансавто» від 11 лютого 2017 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Приватного підприємства «Васильківтрансавто», оформлених протоколом №11/02/2017 від 11 лютого 2017 року про вихід зі складу учасників товариства, про вхід до складу учасників товариства, про перерозподіл часток в статутному капіталі, про звільнення керівника товариства, про призначення керівника товариства, про затвердження статуту товариства в новій редакції та державної реєстрації змін. Визнано недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Приватного підприємства «Васильківтрансавто» від 22 лютого 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Приватного підприємства «Васильківтрансавто», оформлених протоколом №22/02/2017 від 22 лютого 2017 року про вихід зі складу учасників товариства, про вхід до складу учасників товариства, про перерозподіл часток в статутному капіталі, про звільнення керівника товариства, про призначення керівника товариства, про затвердження статуту товариства в новій редакції та державної реєстрації змін.

30.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою на зазначене рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Посилається не правильне дослідження та оцінку наданих доказів. Наголошує на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що на момент винесення оскаржуваного рішення ОСОБА_2 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був зазначений як єдиний засновник та власник ПП «Васильківтрансавто», а тому оскаржувані юридичні акти на момент винесення рішення не мали жодної юридичної сили, у зв`язку з чим в даній справі відсутній предмет позову.

Звертає увагу не те, що в матеріалах справи відсутні будь-які підстави та докази якими підтверджується порушення будь-яких прав позивача, у зв`язку з відчуженням частки в статутному капіталі підприємства на підставі укладеного договору та відповідно рішення загальних зборів підприємства. Наголошує, що суд маючи сумніви у наданих екземплярах договорів купівлі-продажу частки у статутному капіталі, не був позбавлений можливості призначити у справі судово-почеркознавчу експертизу для встановлення дійсності наданих документів. Зазначає, що даний спір виник із корпоративних відносин і підлягає розгляду в господарському судочинстві, тому суд розпочав розгляд справи з порушенням підслідності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 представник ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Зазначив, що саме визнання договорів недійсними, суд може захистити цивільні права позивача. Вказує, що відповідач та його представник участі у справи не брали та клопотання про проведення експертизи не подавали. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 є підставною особою, який в жодних відкритих реєстрах не значиться, підприємницькою діяльністю не займається та до цього часу переховується від слідства.

ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_3 та ПП «Васильківтрансавто» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції враховував твердження позивача ОСОБА_2 щодо не підписання останнім договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «Васильківтрансавто» від 11.02.2017 в м. Мюнхен, Федеративна Республіка Німеччина з ОСОБА_3 , які також підтверджені висновком експерта 38-4/2115 від 30.10.2017, суд вважає наявність підстав для визнання правочину - договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «Васильківтрансавто» від 11.02.2017 - недійсним. Враховуючи наявність рапортів слідчих СВ Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП України в Донецькій області Безносова Л.О., Гриценко В.О., копії листа Селидівського міського відділу ГУ ДМС України в Донецькій області від 19.04.2016, копії листа виконавчого комітету Селидівської міської ради від 21.07.2017, суд вважав наявність підстав для визнання правочину - договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «Васильківтрансавто» від 22.02.2017 - недійсним.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що відповідно до копії статуту ПП «Васильківтрансавто», затвердженого 17.06.2014, засновником та власником підприємства - ПП «Васильківтрансавто» є громадянин України ОСОБА_2 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 22-32, том 1).

Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи - ПП «Васильківтрансавто», ідентифікаційний код - 34374306, зареєстроване місцезнаходження - Київська обл ., м . Васильків, Перший провулок Селянський, 30 , дата проведення державної реєстрації - 14.07.2006 (а. с. 33, том 1).

Відповідно до копії наказу №1-ос від 14.07.2006, виконання обов`язків директора підприємства з 14.07.2006 поклав засновник ОСОБА_2 на себе (а. с. 34, том 1).

Відповідно до копії закордонного паспорту громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній 19 грудня 2016 року виїхав на автомобілі та перетнув кордон України з Польщею, а 31 травня 2017 року на автомобілі перетнув кордон Польщі з Україною (а. с. 37, том 1), тобто в період з 19 грудня 2016 року по 31 травня 2017 року ОСОБА_2 не перебував на території України.

Згідно довідки про звільнення від 29.05.2017, ОСОБА_2 в період з 25.01.2017 по 29.05.2017 був ув`язнений АТ Мюнхен 823 Ls451 Js219856/16 (а. с. 39-41, том 1).

Відповідно до копії ухвали від 07 березня 2017 року слідчим суддею Деснянського районного суду м. Києва надано тимчасовий доступ до оригіналів документів, які знаходяться у володінні службових осіб Київської обласної філії КП «Центр сприяння бізнесу м. Києва», а саме до оригіналів документації, яку було подано представником ПП «Васильківтрансавто» та яка стала підставою для проведення ряду реєстраційних дій даного підприємства (а. с. 42-43, том 1).

Відповідно до копії ухвали від 04 квітня 2017 року слідчим суддею Деснянського районного суду м. Києва накладено арешт на корпоративні права ПП «Васильківтрансавто» (а. с. 44-45, том 1).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16.02.2017 засновником ПП «Васильківтрансавто» зазначено ОСОБА_3 (а. с. 46-56, том 1).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.02.2017 засновником ПП «Васильківтрансавто» зазначено ОСОБА_1 (а. с. 57-69, том 1).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 03.07.2017р. засновником ПП «Васильківтрансавто» зазначено ОСОБА_1 (а. с. 70-76, том 1).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «Васильківтрансавто» від 11.02.2017, даний договір укладено в м. Мюнхен, Федеративна Республіка Німеччина між засновником ПП «Васильківтрансавто» ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , згідно якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 свою частку в статутному капіталі ПП «Васильківтрансавто», що становить 100,00% статутного капіталу та складає 9500000,00 грн., а ОСОБА_3 приймає зазначену частку зобов`язується сплатити за неї певну грошову суму. Разом з переходом права власності на частку - переходять всі права та обов`язки, що належали продавцю, передбачені установчими документами товариства та чинним законодавством України (а. с. 86-87, том 1).

Відповідно до копії протоколу №11/02/2017 загальних зборів учасників Приватного підприємства «Васильківтрансавто» проведеного 11 лютого 2017 року в м. Мюнхен Федеративна Республіка Німеччина були присутні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Селидівським МВ УМВС України в Донецькій області 03.03.2012 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 та консул Генерального Консульства України в м. Мюнхен ОСОБА_8 (а. с. 84-85, том 1).

Згідно вищевказаного протоколу №11/02/2017, прийнято до складу учасників товариства ОСОБА_3 , у зв`язку з придбанням ним часток у статутному капіталі товариства згідно договорів купівлі-продажу, частка якого складає 100% розміру статутного капіталу товариства, що становить 9 500 000,00 грн.; звільнено директора ПП «Васильківтрансавто» ОСОБА_2 з займаної посади з 12.02.2017 та призначено директором підприємства ОСОБА_9 з 13 лютого 2017 року. Також, згідно даного протоколу затверджено статут підприємства у новій редакції та уповноважено директора ОСОБА_9 на державну реєстрацію змін до статутних документів з правом залучення третіх осіб.

11 лютого 2017 року затверджено статут ПП «Васильківтрансавто» протоколом №11/02/2017 від 11.02.2017 та зареєстровано консулом Генерального Консульства України в м.Мюнхені, Федеративна Республіка Німеччина ОСОБА_8 (а. с. 88-102).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «Васильківтрансавто» від 22.02.2017 між засновником ПП «Васильківтрансавто» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 свою частку в статутному капіталі ПП «Васильківтрансавто», що становить 100,00% статутного капіталу та складає 9 500 000,00 грн., а ОСОБА_1 прийняв зазначену частку зобов`язується сплатити за неї певну грошову суму. Разом з переходом права власності на частку - переходять всі права та обов`язки, що належали продавцю, передбачені установчими документами товариства та чинним законодавством України (а.с.114-115 том 1).

Відповідно до копії протоколу №22/02/2017 загальних зборів учасників Приватного підприємства «Васильківтрансавто» проведеного 22 лютого 2017 року в м. Києві були присутні ОСОБА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Селидівським МВ УМВС України в Донецькій області 03.03.2012 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 та ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Шепетівським МРВ УМВС України в Хмельницькій області 07.07.2006 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 (а. с. 112-113, том 1).

Згідно вищевказаного протоколу №22/02/2017, прийнято до складу учасників товариства ОСОБА_1 , у зв`язку з придбанням ним часток у статутному капіталі товариства згідно договорів купівлі-продажу, частка якого складає 100% розміру статутного капіталу товариства, що становить 9 500 000,00 грн.; звільнено директора ПП «Васильківтрансавто» ОСОБА_3 з займаної посади з 22.02.2017 та призначено директором підприємства ОСОБА_1 з 23 лютого 2017 року. Також, згідно даного протоколу затверджено статут підприємства у новій редакції та уповноважено директора ОСОБА_1 на державну реєстрацію змін до статутних документів з правом залучення третіх осіб.

22 лютого 2017 року затверджено статут ПП «Васильківтрансавто» протоколом №22/02/2017 від 22.02.2017 та зареєстровано приватним нотаріусом КМНО Падалка Р.О. (а.с.116-127).

Відповідно до копії заяви від 01.03.2017 представник ПП «Васильківтрансавто» Бойкініч Р.С. подав до державного реєстратора КП «Центр сприяння бізнесу м. Києва» заяву з проханням внести коригування відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язані зі змінами відомостей про власника та директора підприємства, які були внесені при включенні відомостей про юридичну особу 23 лютого 2017 року, реєстраційний номер НОМЕР_5 , а саме з прізвища ОСОБА_1 на прізвище ОСОБА_1 (а. с. 131, том 1).

Відповідно до копії листа Міністерства закордонних спав України від 26.04.2017р., будь-які нотаріальні дії для громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 11 лютього 2017р. у Генконсульстві не здійснювались. Зазначені особи до Генконсульства за вчинення нотаріальних дій не звертались. 11 лютого 2017 року (субота) нотаріальні дії у Генконсульстві не вчинювались, будь-які «виїзні консульські обслуговування» не проводились (а.с.133 том 1).

Згідно копії витягу з кримінального провадження №0002179 від 22.02.2017 за заявою ОСОБА_14 відкрито кримінальне провадження за ч. 4 ст. 358 КК України щодо події, що 15.02.2017 невстановлена особа перебуваючи в м. Києві по пр. Маяковського, 93-Е в приміщенні обласної філії комунального підприємства «Центр сприяння бізнесу м. Києва» використовуючи підроблені документи здійснила перереєстрацію власника ТОВ «Васильківтрансавто» (а. с. 134, том 1).

Згідно копії рапортів слідчих СВ Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП України в Донецькій області Безносова Л.О., Гриценко В.О. встановлено, що адреси - АДРЕСА_3 - не існує, а за запитом Ф-1 на громадянина ОСОБА_3 було встановлено, що ОСОБА_3 в Селидівському МВ ГУ ДМС України в Донецькій області паспортом громадянина України не документувався. Будинок під №5 поділений на дві частини та зі слів мешканців вказаного будинку ОСОБА_3 вони не знають та у даному будинку він ніколи не мешкав (а.с.136, 138 том 1).

Відповідно до копії листа Селидівського міського відділу ГУ ДМС України в Донецькій області від 19.04.2016 громадянин ОСОБА_3 в Селидівському МВ ГУ ДМС України в Донецькій області паспортом громадянина України не документувався (а. с. 140, том 1).

Відповідно до копії висновку експерта №8-4-2115 від 30.10.2017 встановлено, що підпис в договорі купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «Васильківтрансавто» від 11.02.2017 поряд з графою «продавець» виконаний не ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою. Підпис в протоколі №11/02/2017 Загальних зборів учасників приватного підприємства «Васильківтрансавто» від 11.02.2017 поряд з надписом «громадянин України ОСОБА_2 » виконаний не ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою (а. с. 180-186, том 1).

Відповідно до копії листа виконавчого комітету Селидівської міської ради від 21.07.2017, виконком міської ради повідомив, що в м. Селидове існує житловий одноповерховий будинок АДРЕСА_3 , в якому розміщені дві квартири: № 1, №2, але згідно наявних даних відділу реєстрації місця проживання громадян відомості щодо місця проживання ОСОБА_3 відсутні (а. с. 210, том 1).

Згідно копії витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10.10.2018 засновником ПП «Васильківтрансавто» зазначено ОСОБА_2 (а. с. 14-19, том 2).

ОСОБА_2 зазначив, що він є єдиним власником та директором ПП «Васильківтрансавто» перебував за межами України, в тому числі в Пенітенціарній установі м. Мюнхена Федеративної Республіки Німеччина за скоєння в жовтні 2016 року протиправного діяння, тому в цей період позивач був відсутній в Україні та, відповідно, був позбавлений можливості перебувати на волі. Зокрема, відповідно до відміток в паспорті, позивач 19.12.2016 виїхав на автомобілі за межі України та в`їхав до України 31.05.2017.

Позивачу стало відомо, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесені відомості про зміну власника та керівника ПП «Васильківтрансавто».

15.02.2017 невідомі особи, підробивши документи, за участю державного реєстратора внесли до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань завідомо недостовірні дані про зміну власника та керівника ПП «Васильківтрансавто», де власником був зазначений ОСОБА_3 та директором підприємства ОСОБА_9 . В подальшому, 23.02.2017 невстановлені особи повторно, шляхом внесення до реєстру завідомо недостовірної інформації змінили запис про власника та керівника ПП «Васильківтрансавто», зазначивши власником та керівником ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що в лютому 2017 року відбулось протиправне захоплення підприємства, у зв`язку з чим звернувся до суду із відповідним позовом за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, ч. 3 суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Встановлено, що відповідно до копії статуту ПП «Васильківтрансавто», затвердженого 17.06.2014, засновником та власником підприємства - ПП «Васильківтрансавто» є громадянин України ОСОБА_2 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 22-32, том 1).

Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи - ПП «Васильківтрансавто», ідентифікаційний код - 34374306, зареєстроване місцезнаходження - АДРЕСА_1 , дата проведення державної реєстрації - 14.07.2006 (а. с. 33, том 1).

Відповідно до копії наказу №1-ос від 14.07.2006, виконання обов`язків директора підприємства з 14.07.2006 поклав засновник ОСОБА_2 на себе (а. с. 34, том 1).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Матеріали справ свідчать, що за заявою ОСОБА_14 відкрито кримінальне провадження №0002179 від 22.02.2017 за ч. 4 ст. 358 КК України щодо події, що 15.02.2017 невстановлена особа перебуваючи в м. Києві по пр. Маяковського, 93-Е в приміщенні обласної філії комунального підприємства «Центр сприяння бізнесу м. Києва» використовуючи підроблені документи здійснила перереєстрацію власника ТОВ «Васильківтрансавто» (а. с. 134, том 1).

Згідно копії рапортів слідчих СВ Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП України в Донецькій області Безносова Л.О., Гриценко В.О. встановлено, що адреси - АДРЕСА_3 - не існує, а за запитом Ф-1 на громадянина ОСОБА_3 було встановлено, що ОСОБА_3 в Селидівському МВ ГУ ДМС України в Донецькій області паспортом громадянина України не документувався. Будинок під №5 поділений на дві частини та зі слів мешканців вказаного будинку ОСОБА_3 вони не знають та у даному будинку він ніколи не мешкав (а.с.136, 138 том 1).

Відповідно до копії листа Селидівського міського відділу ГУ ДМС України в Донецькій області від 19.04.2016 громадянин ОСОБА_3 в Селидівському МВ ГУ ДМС України в Донецькій області паспортом громадянина України не документувався (а. с. 140, том 1).

Відповідно до копії висновку експерта №8-4-2115 від 30.10.2017 встановлено, що підпис в договорі купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «Васильківтрансавто» від 11.02.2017 поряд з графою «продавець» виконаний не ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою. Підпис в протоколі №11/02/2017 Загальних зборів учасників приватного підприємства «Васильківтрансавто» від 11.02.2017 поряд з надписом «громадянин України ОСОБА_2 » виконаний не ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою (а. с. 180-186, том 1).

Відповідно до копії листа виконавчого комітету Селидівської міської ради від 21.07.2017, виконком міської ради повідомив, що в м. Селидове існує житловий одноповерховий будинок АДРЕСА_3 , в якому розміщені дві квартири: № 1, №2, але згідно наявних даних відділу реєстрації місця проживання громадян відомості щодо місця проживання ОСОБА_3 відсутні (а. с. 210, том 1).

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів, вважає висновок експерта 38-4/2115 від 30.10.2017, рапорти слідчих СВ Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП України в Донецькій області Безносова Л.О., Гриценко В.О., копію листа Селидівського міського відділу ГУ ДМС України в Донецькій області від 19.04.2016, копію листа виконавчого комітету Селидівської міської ради від 21.07.2017 належним та допустимим доказом у даній справі.

Встановлено, що в лютому 2017 року невідомі особи здійснили на підставі завідомо підроблених документів протиправне захоплення ПП «Васильківтрансавто», шляхом внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей, про зміну власника підприємства, його керівника та місцезнаходження юридичної особи, внаслідок чого позивач був позбавлений права власності на частку в статутному капіталі підприємства у розмірі 100%.

При цьому невідомими особами був підроблений договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «Васильківтрансавто» від 11 лютого 2017 року, який нібито укладений в м. Мюнхені, Федеративна Республіка Німеччина, між позивачем та ОСОБА_3 , за якими позивач продав останньому свою частку статутного капіталу підприємства в розмірі 100% за 9 500 000 грн.

У подальшому невідомими особами був укладений договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «Васильківтрансавто» від 12 лютого 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За наведеного, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі Приватного підприємства «Васильківтрансавто» від 11 лютого 2017 року та від 22 лютого 2017 року правильними.

З огляду на встановлені судами обставин щодо недійсності договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «Васильківтрансавто» від 11 лютого 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та від 22 лютого 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , позивач є 100 % власником частки в статутному капіталі товариства, відтак являється єдиним законним учасником товариства, повноважним брати участь та приймати рішення на загальних зборах.

Таким чином, спірні рішення загальних зборів учасників Приватного підприємства «Васильківтрансавто», оформлених протоколом:

№11/02/2017 від 11 лютого 2017 року про вихід зі складу учасників товариства, про вхід до складу учасників товариства, про перерозподіл часток в статутному капіталі, про звільнення керівника товариства, про призначення керівника товариства, про затвердження статуту товариства в новій редакції та державної реєстрації змін;

№22/02/2017 від 22 лютого 2017 року про вихід зі складу учасників товариства, про вхід до складу учасників товариства, про перерозподіл часток в статутному капіталі, про звільнення керівника товариства, про призначення керівника товариства, про затвердження статуту товариства в новій редакції та державної реєстрації змін

прийнято в незаконному та неповноважному складі і є сфальсифікованим, а тому підлягають визнанню недійсними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог правильними.

Доводи апеляційної скарги про відсутність предмету позову в даній справі є необґрунтованими зважаючи на наведене та те, що безпосереднім предметом цієї справи є визнання недійсними вищевказаних договорів та протоколів загальних зборів, на підставі яких державним реєстратором були вчинені реєстраційні дії, які у подальшому були скасовані Міністерством юстиції.

Також не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції посилання на відсутність будь-яких підстав та доказів якими підтверджується порушення прав позивача, у зв`язку з відчуженням частки в статутному капіталі підприємства на підставі укладеного договору та відповідно рішення загальних зборів підприємства.

Доводи апеляційної інстанції про необхідність судом першої інстанції призначити експертизу також не можуть бути підставою для скасування рішення суду за наявності в матеріалах справи висновку експерта № 8-4/2115, який визнаний судами, як належний та допустимий доказ у даній справі.

Разом з тим, ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову не позбавлений був можливості заявити клопотання про призначення експертизи, чого останній не зробив, чим сам на власний розсуд скористався своїми процесуальними правами.

Щодо порушення судом правил підвідомчості та необхідності розгляду справи за правилами господарського судочинства, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24.10.2008 №13 передбачено, що при визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

У разі якщо суб`єктний склад осіб, які беруть участь у справі, або предмет позову не відповідають визначеним пунктом 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) справам, що виникають із корпоративних відносин, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1 ГПК господарським судам підвідомчі спори щодо захисту порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб (у тому числі іноземних), громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи.

Відповідно до п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25 лютого 2016 року №4 до корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб`єктного складу сторін:

- спори про визнання недійсними рішень органів управління юридичної особи за позовом особи, яка не є учасником (акціонером, членом, засновником), у тому числі таким, що вибув, у разі оспорювання рішень органів управління юридичної особи, прийнятих після його вибуття;

- спори між акціонерами, АТ та депозитарними установами, пов`язані з укладенням, зміною, розірванням, виконанням або визнанням недійсними договорів про відкриття та обслуговування рахунків у цінних паперах, зазначених у статті 5 Закону України "Про депозитарну систему України";

- спори, пов`язані з управлінням активами корпоративних інвестиційних фондів;

- спори, пов`язані з розподілом майна подружжя, вступом до юридичних осіб спадкоємців, правонаступників, осіб, яким було відчужено частку в статутному капіталі господарських товариств;

- спори про визнання права власності на акції, спори щодо укладення, розірвання, зміни, виконання, а також визнання недійсними договорів купівлі-продажу акцій, та спори щодо інших правочинів з акціями, крім спорів, пов`язаних з порушенням переважного права акціонерів на придбання акцій;

- спори між набувачем права власності на частку в статутному капіталі та учасниками ТОВ або ТДВ про право власності на частку.

За наведеного, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

У даному випадку відповідачі не є учасниками юридичної особи та даний спір між учасником (засновником, акціонером) фізичною особою господарського товариства та товариством виникають не з корпоративних відносин, а тому підвідомчий судам загальної юрисдикції.

Судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, матеріали справи та надані відповідні висновки з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з якими погоджується і колегія суддів.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24.07.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

В.В. Соколова