Справа № 486/1350/18
Провадження № 2/486/85/2019
17 липня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді Савіна О.І.
при секретарі Кучмар В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з державної реєстрації за місцем проживання,
04.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначає, що у вересні 2017 року уклав договір міни належної йому однокімнатної квартири АДРЕСА_2 на належну відповідачу трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Після укладення зазначеного договору міни відповідач виїхав зі своєї колишньої квартири, однак з реєстраційного обліку не знявся. Оскільки місцезнаходження відповідача не відоме, в спірній квартирі він не проживає та жодного разу не з`являвся, просить суд ухвалити рішення про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти з реєстраційного обліку.
Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач направив до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, зазначив, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення про що було зазначено в позовній заяві (а.с. 12, 3). Відповідач ОСОБА_2 , причину неявки суду не повідомив, про день місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначила у заяві. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення.
Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що згідно договору міни укладеного 04.09.2017 року та посвідченого Дмитрієвою В.В. приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області, ОСОБА_1. набув у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 4-5).
Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 8).
Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 , виданий на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 6-7).
З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 02.10.2018 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані квартиронаймач ОСОБА_1 з родиною та відповідач ОСОБА_5 (а.с. 9).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За результатами розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власниками квартири АДРЕСА_1 .
Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Зі змісту ст.ст. 386,391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_5 не є членом сім`ї власників квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9). В зазначеній квартирі не проживає з 2017 року.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
Оскільки відповідач ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 не проживає з 2017 року, суд вважає, що він втратив право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Виходячи з вище зазначеного, вимоги ОСОБА_1 , в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, не підлягають задоволенню, оскільки законодавцем визначено належний спосіб захисту порушеного права у цих правовідносинах, а саме визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 704.80 грн., який, у зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на його користь (а.с. 1).
Керуючись ст.ст. 317, 319, 386, 391 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст.ст. 4, 11-13, 76-81, 89, 223, 263-265, 268, 280, 282, 284, 352 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з державної реєстрації за місцем проживання, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп..
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр Іванович Савін