АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/7/19Головуючий по 1 інстанції - Позарецька С.М.
Категорія: 304090000 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах у складі:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г. Карпенко О. В.

за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач - ПАТ «КБ «Надра»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 серпня 2017 року, постановлене під головуванням судді Позарецької С.М. у залі Соснівського районного суду м. Черкаси 02 серпня 2017 року о 11 год. 15 хв., у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - :

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «Надра» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк свої позовні вимоги мотивує тим, що між ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 06.02.2008 року було укладено кредитний договір № 328п/12/2008-840, за умовами якого у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності надано під споживчі цілі грошові кошти (кредит) у сумі 36953,40 доларів США, під 12,59% відсотків річних, з кінцевим терміном повернення до 12.01.2027 року.

Позивач договірне зобов`язання перед позичальником щодо надання кредитних коштів виконав в повному обсязі, що підтверджується даними заяви про видачу готівки із власноручним підписом позичальника.

27.04.2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою кредитний договір викладено в новій редакції.

27.10.2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою зменшено відсоткову ставку до 12,34 % річних.

05.05.2010 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою зменшено відсоткову ставку до 12,09 % річних.

Банк вказує, що позичальником останнє погашення заборгованості по основній сумі кредиту було проведено 04.02.2015 року, а загалом повернуто 8433,42 доларів США від суми кредиту, то залишок заборгованості за кредитом, станом на 27.08.2015 року становить 28519,98 доларів США (в гривневому еквіваленті 611060,59 грн.). Оскільки позичальником останнє погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом було проведено 04.02.2015 року в розмірі 298,32 дол. США, то сума нарахованих відсотків складає 30936,79 доларів США, а загалом сплачено 28953,18 доларів США, тому залишок заборгованості по відсоткам, станом на 27.08.2015 року, становить 1983,61 доларів США (в гривневому еквіваленті 42500,24 грн.).

Сторони кредитного договору окремо домовилися, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. п. 4.1. кредитного договору в редакції від 27.04.2009 р.).

В порушення згаданого положення кредитного договору позичальником у період з 13.03.2015 року по 26.08.2015 року допущено прострочення строку сплати мінімально необхідного платежу, за що позичальнику нарахована пеня, загальна сума якої складає 351,40 доларів США, а оскільки заборгованість по пені позичальником жодного разу погашено не було, то загальна заборгованість по пені, станом на 27.08.2015 року, становить 351,40 доларів США (в гривневому еквіваленті 7528,99 грн.).

Сторони кредитного договору окремо домовилися, що у разі порушення позичальником вимог п. п. 3.3.2-3.3.5, 3.3.7 - 3.3.17 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 3 (три) процента від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками за кожний випадок (п. 4.2. кредитного договору в редакції від 27.04.2009 року).

Таким чином, загальна заборгованість позичальника по кредитному договору станом на 27.08.2015 року становить - 31770,10 доларів США (в гривневому еквіваленті 680696,69 грн.), зокрема : - заборгованість по тілу кредиту 28519,98 доларів США, що еквівалентно 611060,59 грн., нараховані відсотки 1983,61 доларів США, що еквівалентно 42500,24 грн., пеня за порушення сплати кредиту 351,40 доларів США, що еквівалентно 7528,99 грн., штраф 915,11 доларів США, що еквівалентно 19606,87 грн.

Пунктом 4.2.4. кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, якщо останній не вніс черговий платіж у термін, визначений пп. 3.3.3. цього договору.

У позові зазначено, що на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб N 2 113 від 05.06.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» розпочалась процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором, а саме: заборгованість по кредиту в розмірі 28519,98 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитним коштами в розмірі 1983,61 доларів США, а всього 30503, 59 доларів США, а також заборгованість по сплаті пені за порушення умов кредитного договору в розмірі 7528,99 гривні та штраф в розмірі 19606,87 гривень, а всього 27135,86 гривень.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 серпня 2017 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором від 06.02.2008 року, а саме: заборгованість по кредиту в розмірі 28519,98 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитним коштами в розмірі 1983,61 доларів США, а всього 30503,59 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість по сплаті пені за порушення умов кредитного договору від 06.02.2008 року в розмірі 7528,99 грн. та штраф в розмірі 19606,87 грн., а всього 27135,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 3654 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 вважає, що дане рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та за неповного з`ясування всіх обставин справи. Скаржник посилається, що при розгляді даної справи судом було порушено принцип змагальності, не було проведено належним чином дослідження всіх потрібних для з`ясування обставин справи доказів, що як наслідок призвело до винесення неправомірного рішення. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, вважає ОСОБА_1 , суд не аналізував розрахунок заборгованості наведеного позивачем, лише формально, погодившись з ним, застосував його. ОСОБА_1 наполягає, що банком не надано первинної банківської документації, тому не може прийматись до уваги судом. Вона вказує, що згідно заяви отримала кошти у розмірі 36300 доларів США, що на 653 долари 40 центів США менше, ніж зазначено у кредитному договорі. Скаржником було заявлено клопотання суду про витребування доказів, але у його задоволені судом першої інстанції було відмовлено в повному обсязі. Проте суд за власної ініціативи поставив питання на обговорення про витребування у позивача платіжного документа, який би підтвердив факт отримання відповідачем суми кредиту в повному обсязі, проти чого сторони не заперечували, тому суд ухвалив витребувати у позивача вказані документи. Відповідач ОСОБА_1 зверталась до Міжнародного інституту судових експертиз з проханням проведення економічного дослідження кредитного договору № 328п/12/2008 - 840 від 06.02. 2008 року щодо визначення сукупної вартості кредиту та стану заборгованості на 27.08. 2015 року в рамках наявних в матеріалах справи документах. Відповідач долучила зазначений висновок до матеріалів справи, в якому вказано, що в межах наданих на дослідження документів підтвердити або спростувати розрахунок не видається за можливе. Оскільки справа розглядалась протягом тривалого часу, а позивач так і не надав документів, то суд вирішив спір та задовольнив позов банку, хоча відповідач наполягає, що у задоволенні позову слід було відмовити, тому вона і оскаржує рішення суду. Скаржник вказує, що судом було порушено принцип змагальності, не було проведено належним чином дослідження доказів та з`ясування обставин справи, що призвело до ухвалення неправомірного рішення. Тому скаржник ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції призначити у справі судово-економічну експертизу фінансово-кредитних операцій, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (вул. Смоленська, 6, м. Київ, 03680), постановивши на вирішення експертизи 7 питань, оскільки суд першої інстанції відмовив у призначенні даної експертизи.

За таких обставин ОСОБА_1 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 02.08.2017 року у справі №711/8233/15-ц та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційному суду Черкаської області та розглядається у загальному порядку з повідомленням та участю сторін, які викликались у судове засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, посилаючись, що наявна заборгованість відповідача, визначена позивачем, оскільки останній платіж відповідачем здійснено 04.02. 2015 року, а на час розгляду справи жодні платежі відповідачем не сплачувались. Суд дійшов висновку, що з врахуванням Декрету КМУ № 15-93, підлягає до стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь позивача в повному обсязі заборгованість по кредиту в розмірі 28519,98 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитним коштами в розмірі 1983,61 доларів США, а всього 30503,59 доларів США, заборгованість по сплаті пені за порушення умов кредитного договору від 06.02.2008 року в розмірі 7528,99 грн. та штраф в розмірі 19606,87 грн., а всього 27135,86 грн., що не суперечить положенням ч. 1 ст. 61 Конституції України та відповідає вимогам ч. 3 ст. 509 ЦК України. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано до суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає висновки суду такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушення норм матеріального права, які призвели б до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції між ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 06.02.2008 року було укладено кредитний договір № 328п/12/2008-840, за умовами якого позичальник за програмою Перше житло у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності надано під споживчі цілі грошові кошти (кредит) у сумі 36953,40 доларів США, під 12,59% відсотків річних, з кінцевим терміном повернення до 12.01.2027 року (п.п.1.1-1.5 договору).

Крім того, зазначено, що цільове використання кредиту становить: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 979 від 05.02.2008 року, що укладений між позичальником та ОСОБА_2 , згідно якого позичальник придбає у власність 1/ 2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Витрати позичальника, пов`язані з оформленням кредиту, оплата комісії за розрахунки за цим договором (п.1.2 договору).

При цьому, пунктом 1.5 передбачено, що комісія за розрахунки за цим договором складає 1,8% від суми виданих коштів, зазначених в п.1.2 за винятком суми виданої на оплату цієї комісії.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем договірне зобов`язання перед позичальником щодо надання кредитних коштів виконано в повному обсязі, що підтверджується даними заяви про видачу готівки із власноручним підписом позичальника від 06.02.2008 року № 899. Дані обставини не заперечуються відповідачем. Валюта кредиту - долари США. Також із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 27.04.2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою кредитний договір викладено в новій редакції.

27.10.2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою зменшено відсоткову ставку до 12,34 % річних.

05.05.2010 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою зменшено відсоткову ставку до 12,09 % річних.

Графік погашення кредиту є невід`ємною частиною договору.

Сторони кредитного договору окремо домовилися, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, останній сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п.п. 4.1. кредитного договору в редакції від 27.04.2009 р.).

Сторони кредитного договору окремо домовилися, що у разі порушення позичальником вимог п. п. 3.3.2-3.3.5, 3.3.7 - 3.3.17 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 3 (три) процента від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками за кожний випадок (п. 4.2. кредитного договору в редакції від 27.04.2009 року).

Також умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний застрахувати нерухомість, що зазначена у п.1.3 цього договору в день укладення цього договору на користь кредитора з попереднім погодженням останнім умов такого страхування та надати кредитору копію відповідного договору страхування та копію документу, що свідчить про внесення страхового платежу. Договір(и) страхування укладаються терміном дії до моменту повного погашення кредиту із нарахованими процентами (п.3.5, п.п.3.3.5 договору в редакції від 27.04.2009 року).

Крім того, судом встановлено, що ПАТ КБ «Надра» мав банківську ліцензію, в т.ч. генеральну ліцензію та відповідні дозволи на здійснення операцій з валютними цінностями (валютні операції).

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 від 05.06.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» розпочалась процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 616 від 28.04.2016 року строк здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» продовжено до 04.06.2018 року включно.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При кредитуванні велике значення має зміцнення кредитної дисципліни, яка має на меті своєчасне погашення кредиту і суворе додержання позичальниками всіх умов договору. За порушення зобов`язань за кредитним договором сторони несуть відповідальність у вигляді стягнення неустойки і відшкодування збитків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, що встановлено ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України ).

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 22 березня 2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18).

Колегією суддів апеляційного суду було задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення судово - економічної експертизи для повноти та всебічного розгляду справи, яка ухвалою суду апеляційної інстанції від 12 грудня 2017 року була призначена у даній справі та розгляд справи було відновлено лише після отримання висновку експертизи.

За результатами проведення судово - економічної експертизи від 12 квітня 2019 року № 702/18/1053-1057/19-23, зазначається, що загальна сума грошових коштів, яка відповідно до первинних банківських документів була видана ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору № 328п/12/2008-840 від 06.02.2008 року та додаткових договорів до нього, в ході дослідження підтверджується в розмірі 36 300,0 доларів США. Щодо видачі кредиту на суму 653, 40 дол. США, то його видача підтверджується лише за умови надання первинних документів на видачу кредитних коштів або виписки з рахунку нарахованої та сплаченої комісії.

Скаржник та її представник С .В . Саража наполягають у своїх доводах, що, аналізуючи викладені в експертизі висновки на поставлені питання, встановлено факт, що сума отриманого кредиту не відповідає сумі, заявленій у договорі та не підтверджується первинним документами , тому розмір заборгованості не доведений, а отже у задоволенні позову слід відмовити.

Однак, колегія суддів не погоджується із доводами скаржника та її представника, оскільки із матеріалів справи та дослідження експерта у висновку на а. с. 185 т. 4 із зворотної сторони вказано, що відповідно до виписки з позичкового рахунку № НОМЕР_1 підтверджено проведення 06.02. 2008 року операції з видачі кредитних

коштів на суму 36300 доларів США, що еквівалентно гривні 182315 грн. через касу банку по кредиту рахунку № НОМЕР_2 , без зарахування на поточний рахунок позичальника.

Згідно даних виписки з позичкового рахунку № НОМЕР_1 підтверджено проведення 06.02. 2008 року операції за призначенням : «Комісія за розрахунки за кред. Дог. № 328п/ 12/ 2008-840 від 06.02. 2008 року ОСОБА_1 без ПДВ «на суму 653, 40 дол.США , що еквівалентно гривні 3, 299, 67 грн . Вказану операцію проведено за кредитом рахунку № НОМЕР_3 . ( т. 4 а.с. 72)

Отже, за таких обставин, суд першої інстанції правильно взяв до уваги докази банку, які не спростовано відповідачем, тому доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження і не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд обґрунтовано керувався вимогами закону та умовами кредитного договору, які передбачають стягнення тіла кредиту, процентів , пені та штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, тому стягнув заборгованість на користь банку з відповідача, яка виконувала умови договору з моменту його укладення лютого 2008 року до лютого 2015 року, коли нею був здійснений останній платіж, а потім відповідач припинила виконувати умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість та банк звернувся до суду 28 серпня 2015 року.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експертизи повинно бути мотивовано в судовому рішенні.

Колегія суддів вважає, що висновки експертизи на поставлені питання не є повними, не дають чіткої відповіді на поставлені питання, деякі питання взагалі залишено без відповіді, тому суд апеляційної інстанції оцінює їх критично, і не вбачає підстав для їх врахування за вказаних обставин, оскільки оцінює докази наявні в матеріалах справи в сукупності, що не дає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та доводів скаржника.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як зазначено у статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ст.549 ч.1 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Згідно із ч.2, ч.3 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За вимогами ст. 625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про Національний банк України" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється НБУ. Валютні курси встановлюються Нацбанком за погодженням із Кабінетом Міністрів України. Згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердж. постановою НБУ від 12.11.2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про коригування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, який дійшов вірного висновку, що, укладаючи договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу, та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що кредитний договір між сторонами по даній справі про отримання позичальником кредиту в іноземній валюті не суперечить положенням ст. 524 ЦК України, та умовам зазначеного договору від 06.02.2008 року, з якими під час укладання погодилася ОСОБА_1 , тому вимоги апеляційної скарги про ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог є безпідставними, відповідач виконувала умови договору, сплачувала кошти по кредиту та останній платіж по його погашенню був здійснений нею 04.02. 2015 року.

Згідно з п.10 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а ст. 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктом 12 згаданої постанови передбачено, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 ст. 533 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов`язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору вірно акцентовано увагу на тому факті, що стягнення заборгованості, в т.ч. боргу по тілу кредиту, відсотків за користування кредитними коштами може відбуватись в іноземній валюті з дотриманням вимог Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19.02.1993 року № 15-93 та узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України (постанова у справі № 6-145цс14 від 24.09.2014 року).

Також апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача пені та штрафу, що відповідає вимог зазначеного законодавства та умовам кредитного договору від 06.02.2008 року, враховуючи додаткові угоди, вказані суми коштів підлягають до стягнення у гривневому еквіваленті щодо долару США.

Як матеріалів вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, останній платіж на погашення заборгованості за кредитом по тілу та відсотками відповідачем ОСОБА_1 здійснено 04.02.2015 року. На час розгляду справи жодних платежів не сплачувались. Отже, борг по тілу кредиту становить 28519,98 доларів США, що еквівалентно 611060 грн. 59 коп., борг по відсотках за користування кредитом становить 1983,61 доларів США, що еквівалентно 42500 грн. 24 коп. з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду, оскільки висновками експертизи не спростовано розрахунків позивача, як і не надано доказів відповідачем про сплату нею заборгованості частково чи в повному обсязі після звернення позивача до суду з позовом.

Пеня за порушення сплати кредиту становить 7528 грн. 99 коп., яка розрахована за період з березня по серпень 2015 року., враховуючи, що позовна заява подана до суду 28 серпня 2015 року штамп вхідної кореспонденції суду № 21510. Штраф складає 19606 грн. 87 коп. і визначений за порушення відповідачем умов договору щодо ненадання до банку відомостей про укладання договору страхування нерухомого майна та даних про оплату страхового платежу.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи наявні в матеріалах справи докази як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, суд першої інстанції прийшов до вірного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості..

Доводи ОСОБА_1 щодо неотримання кредиту в розмірі 36953,40 доларів США є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Також не знаходять свого підтвердження згідно матеріалів справи доводи ОСОБА_1 , відносно того, що при розгляді справи судом було порушено принцип змагальності всіх потрібних для з`ясування обставин справи, доказів, що як наслідок призвело до винесення неправомірного рішення, а тому дані доводи є такими, що спростовуються матеріалами справи та не ґрунтується на нормах закону, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що позивачем не доведено надання всієї суми кредитних коштів відповідачу, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, та є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, і не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду, тому колегія суддів апеляційного суду, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Доводи скаржника ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи нічим не підтверджено, оскільки не наведено аргументів, які б давали підстави скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені ОСОБА_1 не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, колегією суддів апеляційного суду не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним, і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 серпня 2017 року у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений 19 липня 2019 року.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Карпенко О.В.