Справа № 308/3701/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Тхір О.А.,

за учасю секретаря - Віраг Е.М.

озглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород заяву судді Тхір О.А. про самовідвід у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі не менше 33 % щомісячної мінімальної заробітної плати пожиттєво, стягнути кошти на утримання з 10.06.2016 року, стягнути з ОСОБА_2 одноразово кошти на покриття витрат на лікування в сумі 18 900 грн. та просить судові витрати покласти на відповідача.

03.01.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області вирішено закрити підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька та призначити справу до судового розгляду по суті в загальному порядку у відкритому судовому засіданні на 10 год. 00 хв. 04 лютого 2019 року у залі судового засідання в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (м. Ужгород, вул. Загорська, 53, Закарпатської області), яке, відкладалось, востаннє, відкладено на 17.07.2019 року на 14 годин 40 хвилин.

Головуючим у справі суддею Тхір О.А. 19.07.2019 року заявлено самовідвід (подано заяву про самовідвід) у даній справі, з підстав п. 5 ч.1. ст. 36 ЦПК України, мотивуючи його тим, що гр. ОСОБА_1 , який є позивачем у даній справі було подано ряд клопотань в яких, зокрема, зазначено, що «суддя Тхір О.А. перевищила свої службові повноваження», «упереджене ставлення до особи похилого віку», та «докази отримані позивачем самостійно не були суддею прийняті до уваги при постановленні завідомо неправосудної ухвали». Зокрема, звинувачено суддю Тхір О.А. у незаконних і протиправних діях. У зв`язку з наміром звернення за захистом своїх порушених прав та вчинення тиску на суддю при здійсненні правосуддя з метою отримання бажаного для себе результату, вважає, що зазначена обставина може поставити під сумнів об`єктивність та неупередженість будь-якого прийнятого рішення під її головуванням у даній справі.

Суд розглянув таку заяву, без виклику та повідомлення учасників справи. В зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогогою звукозаписульного технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву про самовідвід, суд дійшов висновку, що заява про самовідвід підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

З підстав, зазначених у статтях 36,37,38 ЦПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід (ч. 1 ст. 39 ЦПК України).

Порядок вирішення заяви про відвід визначений ст. 40 ЦПК України.

Неупередженість є основоположним принципом і необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків та виявляється як у змісті судового рішення, так і в усіх процесуальних діях , що передують його прийняттю.

У контексті ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У національному законодавстві відсутні будь-які роз`яснення щодо визначення критеріїв чи обставин, які би могли враховуватися судом при надані оцінки фактам щодо неупередженості, а саме які складові елементи повинні містити обставини, щоб можна було прийти до висновку в неупередженості суду.

У розумінні ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (ратифікована Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З огляду на основні засади і практику Європейського суду з прав людини, неупередженість (безсторонність) суду, відповідно до п. 1 ст.6 вказаної вище Конвенції, повинна визначатися за критеріями суб`єктивними, при яких беруться до уваги особисті переконання і поведінка судді та об`єктивними, які визначаються, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо об`єктивної неупередженості, Європейський суд з прав людини у справі «Фей проти Австрії» вказав, що така полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення. В цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Крім того, суд врахувує і практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що Європейський суд з прав людини визнав неприйнятною скаргу російського ЛГБТ-активіста через його образливі висловлювання на адресу суддів. Відповідне рішення у справі "Жданов та інші проти Росії" було ухвалено 16 липня 2019 року. «Суд визнав неприйнятною скаргу ОСОБА_3 через зловживання правом на подачу скарги: скаржник публікував у соцмережах образливі та загрозливі заяви про суд та його суддів. ЄСПЛ вважає, що такі вислови щодо Суду в цілому як "купа сміття", "європейські ублюдки і виродки" та ін., і щодо окремих суддів: "алкоголік", "наркоман", "корупціонер", - явно виходять за межі нормальної, цивільної та легітимної критики. Суд дійшов висновку, що заявник "виявив неповагу до самого інституту, до якого він звернувся для захисту своїх прав. Дійсно, неприпустимо вимагати захисту від суду, до якого заявник втратив довіру. Його поведінка є "прикрим проявом безвідповідальності та недобросовісного ставлення до Суду", що є образою Суду і тому суперечить меті права на індивідуальну заяву, передбаченого ст. 34 і 35 Конвенції.

Згідно пункту 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко і Мартенке проти України», «Фельхман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий -у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Враховуючи, що негативна недостовірна інформація викладена гр. ОСОБА_1 , у клопотаннях поданих до суду, щодо судді Тхір О.А., є безпідставними звинуваченнями судді у «перевищенні службових повноважень», «упередженому ставлення до особи похилого віку», та «постановлення завідомо неправосудної ухвали», що клопотаня містять вимоги і вказівки як діяти суду при розгляді відповідних клопотань ( що є втручанням в діяльність суду), та виникнення у сторони у справі об`єктивних сумнівів щодо можливості збереження повної неупередженості та безсторонності суддею під час розгляду справи, є виключними на момент заявлення самовідводу та за таких обставин неможливо зберегти повну довіру до процесу розгляду справи та до рішення суду, яким би воно не було, та на чию б користь воно не було ухвалено, тому це відноситься до інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді, що передбачено п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України як підставу для відводу судді. Тобто, в даному випадку сам позивач виявляє неповагу до суду, до якого звернувся за захистом прав, тому неприпустимо вимагати захисту від суду, до якого заявник втратив довіру.

При цьому, враховуючи специфіку обставин, що можуть зумовити виникнення сумнівів у безсторонності та неупередженості судді Тхір О.А., які полягають у дискредитації судді шляхом звернення із клопотаннями в яких викладена недостовірна та негативна інформація щодо судді Тхір О.А., суд доходить висновку про неможливість в даному випадку збереження ознаки безсторонності та неупередженості суду, таким чином, з метою уникнення будь-яких можливих сумнівів щодо об`єктивності розгляду справи та ухвалення кінцевого рішення, як у сторони у справі, так і будь-якої іншої сторонньої особи, вважаю за доцільне задовольнити заяву про самовідвід судді.

Відповідно до ч. 9 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до ч. 11 ст. 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦПК України у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36 ч. 1 п. 5, 39, 40, 41, 258-261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву судді Тхір О.А. про самовідвід у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька - задовольнити.

Справу № 308/3701/18 передати до канцелярії Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для виконання вимог, передбачених ст. 33 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя О.А.Тхір