Справа № 308/6126/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 липня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участі секретаря судового засідання Боти О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням (квартирою) та знаття з реєстрації,-

встановив:

31.05.2019 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Радь І.І., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив: визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути на користь позивача судовий збір.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 10.06.1997 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.06.1997 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №7-3810, ОСОБА_1 купила однокімнатну квартиру загальною площею 32,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до запису в по квартирній карточці у належній ОСОБА_1 квартирі 02.12.2004 був прописаний син власниці квартири - відповідач ОСОБА_2 та не знятий з реєстрації місця проживання в належній позивачці квартирі, що підтверджується довідкою від 23.05.2019 року №2923/18-21, виданою відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради. Вказують, що дана квартира не є місцем постійного проживання відповідача, оскільки він більше року за місцем реєстрації не проживає, тому що виїхав за межі території України де проживає вже тривалий час та не має наміру повертатися в Україну. Позивачка має намір продати належну їй на праві приватної власності квартиру, однак не має змоги на власний розсуд та у обраний спосіб розпорядитися належним їй майно, оскільки у квартирі зареєстрована особа, яка у ній фактично не проживає і наміру проживати не має.

У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте адвокатом Радь І.І. подано заяву про розгляд справи без їх участи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, а тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого 10.06.1997 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Смірновою С.М. та зареєстрованого в реєстрі за №7-3810 (а.с.10-11).

У квартирі за вищевказаною адресою значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується записом в по квартирній карточці квартири (а.с.12) та довідкою, виданою відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.05.2019 року №2923/18-21.(а.с.13)

Згідно актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 28.03.2019 року, від 15.05.2019 року та від 12.06.2019 року, ОСОБА_2 , в квартирі під номером АДРЕСА_2 не проживає понад три роки, поважні причини не проживання відповідача протягом вказаного часу за місцем реєстрації невідомі.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом, реєстрація відповідача ОСОБА_2 у квартирі, що належить позивачці є перешкодою їй для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд, і таке становище порушує ]] конституційні права.

Відповідач ОСОБА_2 не проживає у належній позивачці квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , понад один рік і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даній квартирі не встановлено, а тому його слід визнати таким, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою, що належить позивачці.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивачки є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачкою при поданні позову до суду.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 4, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 279-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), мешканки АДРЕСА_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.)

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов