Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 754/6496/16-ц

провадження № 61-22399св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Українець Л. Д., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А. від 14 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору №K2A3AW01771117 від 13 березня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13 209,30 доларів США строком до 13 березня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 22 березня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 59 754,18 доларів США, проте враховуючи, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 вересня 2009 року з відповідачів вже була стягнута заборгованість у розмірі 68 008 грн 86 коп., у зв`язку із чим банком вирахувано із суми заборгованості 8 832,32 доларів США, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачів солідарно 50 921,86 доларів США, що еквівалентно 1 354 521 грн 48 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий документ повернуто стягувачу АТ КБ «ПриватБанк» 05 листопада 2012 року, проте з цим позовом до суду він звернувся лише 17 травня 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відмову в позові за пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № К2А3АW01771117 від 13 березня 2007 року, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1724,51 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 1816,75 доларів США, заборгованості по комісії у розмірі 5 619 грн 52 коп., заборгованості по пені у розмірі 100 000 грн, а всього 3 541,26 доларів США та 105 619 грн 52 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що строк дії кредитного договору визначено сторонами до 13 березня 2014 року, а тому, звертаючись до суду з цим позовом у травні 2016 року, банком не пропущено позовну давність. Оскільки відповідачами не надано доказів на підтвердження повернення кредиту, тому з них підлягає стягненню заборгованість за кредитом, відсотками та комісією за період з 17 травня 2013 року по 22 березня 2016 року. Також судом зменшено розмір пені до 100 000 грн відповідно до вимог частини статі 551 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У липні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано, що строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за періодичними платежами обчислюється з дати закінчення строку погашення чергового платежу, а тому оскільки банк звернувся до суду лише в травні 2016 року, строк позовної давності за періодичними платежами сплинув та вважається пропущеним. Також судом не враховано, що позивач у судовому порядку отримав право погашення заборгованості за кредитним договором в рахунок заставного майна відповідача, проте матеріали справи не містять доказів оцінки та реалізації цього майна та яку частину заборгованості за кредитним договором воно покрило. Крім того рішення Деснянської районного суду м. Києва від 15 вересня 2009 року підлягало примусовому виконанню, проте позивач з власної волі забрав виконавчий документ та вдруге звернувся до суду з таким самими позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Відзив до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 754/6496/16-ц з Деснянського районного суду м. Києва. Зупинено виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2019 року справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 13 березня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № К2А3АW01771117, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 13 209,30 доларів США строком до 13 березня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 13 березня 2007 року, відповідно до умов якого остання зобов`язалася відповідати перед позивачем за виконання боржником усіх його зобов`язань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору.

Відповідно до пунктів 11, 12 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Також судами установлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 вересня 2009 року стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 68 008 грн 86 коп. заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2007 року.

Звертаючись до суду з цим позовом, банк посилався на те, що станом на 22 березня 2016 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 59754,18 доларів США, з яких 9503,41 доларів США - заборгованість за кредитом, 9052,37 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1923,58 доларів США - заборгованість за комісією, 39274,82 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Проте враховуючи, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 вересня 2009 року з відповідачів було солідарно стягнуто 8832,32 доларів США, банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку різницю у розмірі 50921,86 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 354 521 грн 48 коп.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Зазначене вище узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, висловленим у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18).

Разом з тим, частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції не з`ясував чи використав АТ КБ «ПриватБанк» право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту та чи було змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору, оскільки із заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 вересня 2009 року не вбачається, чи було банком заявлено вимогу про стягнення заборгованості достроково чи лише про стягнення простроченої заборгованість.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Крім того, апеляційний суд задовольнив також позовні вимоги банку в частині стягнення основної суми заборгованості у розмірі 1 724,51 доларів США, не встановивши, чи стягувалася ця кредитна заборгованість під час розгляду справи у 2009 році, враховуючи, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 вересня 2009 року було стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 68 008 грн 86 коп., без визначення її складової.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Зазначені порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, оскільки без встановлення дострокового стягнення заборгованості неможливо встановити строк виконання договору та необхідності застосування відповідних норм матеріального права, а суд касаційної інстанції на стадії касаційного розгляду справи позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов