Постанова

Іменем України

18 липня 2019 року

м. Київ

справа № 760/14077/16-ц

провадження № 61-27285св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут»,

третя особа - Міністерство освіти і науки України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року у складі судді Українця В. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року в складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» (далі - НТУ України «Київський політехнічний інститут», третя особа - Міністерство освіти і науки України про визнання незаконним та скасування наказу.

Позовна заява мотивована тим, що 02 липня 2016 року НТУ України «Київський політехнічний інститут» прийнято наказ № 2512 «Про анулювання зарахування та відрахування», за яким було анульовано пункт 6 наказу від 11 серпня 2015 року № 1792-с «Про зарахування» щодо зарахування ОСОБА_1 та відраховано її з університету як студентку другого курсу факультету лінгвістики, групи ЛФ-51, освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавр, напрям підготовки 6.02.0303 філологія, навчання за державним замовленням у зв`язку з поданням недостовірних даних про проходження зовнішнього незалежного оцінювання.

Підставою для наказу був лист Генеральної прокуратури України від 14 липня 2016 року, згідно з яким невстановлені службові особи створили злочинну організацію для завищення результатів зовнішнього незалежного оцінювання. Також у листі міститься посилання на наявність даних про недостовірність інформації, поданої у 2014-2015 роках окремими вступниками для зарахування на навчання до вищих навчальних закладів, серед яких нібито була й ОСОБА_1 .

Разом з тим, згідно з пунктом 12 розділу VI Наказу Міністерства освіти і науки України «Про затвердження умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів України в 2015 рік» приймальна комісія здійснює перевірку достовірності даних, поданих вступником для участі у конкурсному відборі, за допомогою Єдиної бази.

Письмове підтвердження технічного адміністратора Єдиної бази або директора Українського центру оцінювання якості освіти про недостовірність інформації, поданої вступником до вищого навчального закладу, є підставою для відмови в участі у конкурсному відборі та зарахуванні на навчання (анулювання наказу про зарахування).

У пункті 5 розділу XXI цього наказу зазначено, що подання вступником недостовірних персональних даних, недостовірних відомостей про наявність права на зарахування поза конкурсом, права на першочергове зарахування, права на зарахування за співбесідою, про здобуту раніше освіту, про участь в учнівських олімпіадах та конкурсах-захистах Малої академії наук України, про проходження зовнішнього незалежного оцінювання є підставою для відрахування студента.

Вона як вступник подала достовірні дані та інформацію, а результати оцінювання були поза її волею. Генеральна прокуратура України в своєму листі не навела жодних посилань чи доказів про умисні дії, пов`язані з завищенням результатів зовнішнього незалежного оцінювання (далі - ЗНО), що на день винесення наказу жодним вироком не підтверджено. Ні вона, ні її батьки чи інші особи, пов`язані з нею не були причетні до завищення даних результатів.

Крім того, експертизою встановлено завищення результатів з французької мови, а саме у інформаційній картці до сертифікату ЗНО № 0101798 результат з даного предмету значиться 177 балів, а за експертизою нібито 167 балів. Проте, така різниця балів не вплинула б на проходження конкурсу до вступу до НТУ України «Київський політехнічний інститут» (прохідний бал на бюджет становив 140 балів).

Просила суд визнати незаконним та скасувати наказ НТУ України «Київський політехнічний інститут» № 2512 «Про анулювання зарахування та відрахування» від 22 липня 2016 року, в частині, що стосується позивача.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ НТУ України «Київський політехнічний інститут» № 2512 від 22 липня 2016 року «Про анулювання зарахування та відрахування» в частині анулювання п. 6 наказу № 1792-с від 11 серпня 2015 року «Про зарахування» щодо ОСОБА_1 та в частині щодо відрахування з університету ОСОБА_1

Скасовано наказ НТУ України «Київський політехнічний інститут» № 2512 від 22 липня 2016 року «Про анулювання зарахування та відрахування» в частині анулювання пункту 6 наказу від 11 серпня 2015 року № 1792-с «Про зарахування» щодо ОСОБА_1 та в частині щодо відрахування з університету ОСОБА_1 .

Вирішено питання про судові витрати.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що лист Генеральної прокуратури від 14 липня 2016 року не може бути підставою для відрахування позивача з навчання у НТУ України «Київський політехнічний інститут», а подання ним недостовірно інформації щодо результатів ЗНО належними та допустимими доказами не доведено.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 760/14077/16-ц та витребувано її з Солом`янського районного суду м. Києва.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», згідно з яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

18 травня 2018 року справу № 760/14077/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу № 760/14077/16-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року заступник прокурора м. Києва подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що підставою для відрахування студента є подання вступником недостовірних персональних даних, у тому числі щодо результатів зовнішнього незалежного оцінювання, проте судами не повно досліджено матеріали справи та докази, зокрема письмове підтвердження технічного адміністратора Єдиної бази або директора Українського центру оцінювання якості освіти про втручання у результати ЗНО ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала пояснення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року НТУ України «Київський політехнічний інститут» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ пояснення на касаційну скаргу, у яких просило касаційну скаргу задовольнити. Відповідач вказував, що у статті 46 Закону України «Про вищу освіту» передбачено як підставу відрахування здобувача вищої освіти «інші випадки, передбачені законом». Ця норма є бланкетною і відсилає до Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів України в 2015 році, затверджених наказом МОН України від 15 жовтня 2014 року № 1172 (далі - Умови). Підстави для відрахування, передбачені пунктом 12 розділу VI та пунктом 5 розділу XXІ Умов, застосовуються незалежно від часу їх виявлення і можливі як відмова в участі у конкурсному відборі та зарахуванні на навчання, так і анулювання наказу про зарахування студента.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Наказом НТУ України «Київський політехнічний інститут» від 22 липня 2016 року «Про анулювання зарахування та відрахування» № 2512 анульовано пункт 6 наказу від 11 серпня 2015 № 1792-с «Про зарахування» щодо зарахування ОСОБА_1 та відраховано її з університету як студентку 2 курсу факультету лінгвістики, групи ЛФ-51, освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавр, напрям підготовки 6.02.0303 філологія, навчання за державним замовленням у зв`язку з поданням недостовірних даних про проходження зовнішнього незалежного оцінювання.

Підставою для видачі такого наказу став лист Генеральної прокуратури України від 14 липня 2016 року про недостовірність інформації поданої вступниками, серед яких є і

ОСОБА_1 у 2015 році проходила зовнішнє незалежне оцінювання і до приймальної комісії подала сертифікат ЗНО, відомості в якому відповідають тим, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про вищу освіту» підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: 1) завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до іншого навчального закладу; 4) невиконання навчального плану; 5) порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; 6) інші випадки, передбачені законом.

Згідно пункту 14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 року N 245, студент може бути відрахований з вищого закладу освіти: за власним бажанням; у зв`язку з переведенням до іншого вищого закладу освіти; за станом здоров`я на підставі висновку ЛКК; за академічну неуспішність; за порушення навчальної дисципліни і правил внутрішнього розпорядку вищого закладу освіти.

Відповідно до пункту 12 розділу VI Умов приймальна комісія здійснює перевірку достовірності даних, поданих вступником для участі у конкурсному відборі, за допомогою Єдиної бази. Письмове підтвердження адміністратора (розпорядника) Єдиної бази або директора УЦОЯО про недостовірність інформації, поданої вступником до вищого навчального закладу, є підставою для відмови в участі у конкурсному відборі та зарахуванні на навчання (анулювання наказу про зарахування). Приймальна комісія здійснює перевірку середнього бала документа про освіту (обчислює в разі відсутності), затверджує її своїм рішенням і вносить інформацію про середній бал документа про освіту до Єдиної бази.

У пункті 5 розділу XXІ Умов передбачено, що подання вступником недостовірних персональних даних, недостовірних відомостей про наявність права на зарахування поза конкурсом, права на першочергове зарахування, права на зарахування за співбесідою, про здобуту раніше освіту, про участь олімпіадах та конкурсах-захистах Малої академії наук України, про проходження зовнішнього незалежного оцінювання є підставою для відрахування студента.

Колегія суддів погоджується із висновками судів, що повноваження на анулювання наказу про зарахування існують виключно під час вступу особи до навчального закладу, а сам пункт 12 розділу VI Умов на який міститься посилання у листі Генеральної прокуратури України регулює питання щодо перевірки прийомною комісією тільки під час подання документів для участі у конкурсному відборі, тобто фактично до того моменту, поки особа не приступила до навчання, тоді як позивача було відраховано після закінчення навчання на першому курсі.

Також правильним є висновок, що право на відрахування у навчального закладу на підставі пункту 5 розділу XХI Умов виникає лише у випадку встановлення умисної протиправної поведінки вступника, що полягала у свідомому поданні ним недостовірних даних про проходження ЗНО.

Аналіз пункту 5 розділу XХI Умов дає можливість зробити висновок про те, що рішення приймальної комісії про зарахування вступника може бути скасоване у разі виявлення порушень законодавства з боку вступника, а саме подання недостовірних персональних даних та встановлення його умислу на використання такої недостовірної інформації. Позивачем при подачі документів для вступу до вищого навчального закладу було подано відомості про результати ЗНО, які відповідали даним, що містилися в Єдиній базі, а подані ним відомості були об`єктом перевірки приймальної комісії ВНЗ, якою жодних порушень виявлено не було.

Відповідачем не спростовано, що рішення комісії про внесення змін до результатів ЗНО позивача не приймалося і такі зміни не здійснювалися, результати ЗНО стосовно позивача не анулювалися. Відповідно виданий позивачу сертифікат ЗНО є чинним.

Посилання на те, що судом не було враховане письмове підтвердження директора Українського центру оцінювання якості освіти про недостовірність інформації, поданої позивачем для участі у конкурсному відборі, є безпідставним, оскільки таке письмове підтвердження не надавалося до приймальної комісії під час перевірки нею достовірності даних, поданих вступником.

Безпідставним є також посилання заступника прокурора на те, що у цій справі підставою для відрахування є «інші випадки, передбачені законом» (пункт 6 частини першої статті 46 Закону України «Про вищу освіту»), адже, будь-який інший випадок, покладений в основу наказу про відрахування студента, має бути передбачений саме законом. Згідно пункту 6 статті 92 Конституції України засади регулювання освіти визначаються виключно законами України.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загально правовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне правоположення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, який у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який є відповідно до Конституції України (ст. 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності.

Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість особи.

Суд установив, що на час розгляду справи у суді першої і апеляційної інстанції, не існувало вироку суду про встановлення вини ОСОБА_1 або третіх осіб в її інтересах щодо вчинення злочину про завищення результатів зовнішнього незалежного оцінювання.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками судів, що повноваження на анулювання наказу про зарахування існують виключно під час вступу особи до навчального закладу та виключно у випадку, коли здобувач фактично не приступив до навчання, а право на відрахування у навчального закладу виникає лише у випадку встановлення умисної протиправної поведінки вступника, що полягала у свідомому поданні ним недостовірних даних про проходження ЗНО, та встановивши, що відомості про анулювання результатів ЗНО ОСОБА_1 відсутні, що свідчить про чинність сертифікату ЗНО й обов`язковість для врахування закладом освіти, тому колегія суддів погоджується з висновками судів про визнання незаконним та скасування наказу НТУ України «Київський політехнічний інститут» № 2512 від 22 липня 2016 року «Про анулювання зарахування та відрахування» в частині анулювання п. 6 наказу № 1792-с від 11 серпня 2015 року «Про зарахування» щодо ОСОБА_1 та в частині щодо відрахування з університету ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча перше речення статті 2 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передусім закріплює доступ до початкового і середньої освіти, не існує непереборного поділу між вищою освітою та іншими рівнями освіти. Хоча дана стаття не покладає на держави-учасниці зобов`язання по створенню інститутів вищої освіти, будь-яка держава, що створює їх, зобов`язана забезпечити ефективне право на доступ до таких інститутів (Leyla Sahin v. Turkey, № 44774/98, § 136, 137, ЄСПЛ, від 10 листопада 2005 року).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки суди правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушили норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками судів стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко