Постанова

Іменем України

18 липня 2019 року

м. Київ

справа № 296/2664/16-ц

провадження № 61-29846св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 06 липня 2017 року у складі судді Полонця С. М., ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Трояновської Г.С., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4 ) про визнання дій неправомірними, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, щовін є інвалідом другої групи загального захворювання та відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» має право безкоштовного проїзду в громадському транспорті. Зазначає, що 07 січня 2016 року водій автобуса перевізника - відповідача безпідставно вимагав у ОСОБА_1 оплату за проїзд, незважаючи на пред`явлення ним посвідчення інваліда. Внаслідок таких неправомірних дій він був вимушений сплатити кошти за проїзд.

Позивач вважає, що такими неправомірними діями перевізника було порушено гарантоване йому Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» право на безкоштовний проїзд та заподіяно моральну шкоду.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії перевізника ФОП ОСОБА_4 та їх такими, що принизили його честь і гідність; відшкодувати заподіяну йому майнову шкоду в сумі 22 грн; стягнути з відповідача 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 липня 2017 року задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом не встановлено протиправних дій перевізника ФОП ОСОБА_4 щодо порушення 07 січня 2016 року права позивача, гарантованого йому Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та Законом України «Про автомобільний транспорт», а також заподіяння відповідачем позивачу майнової та моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

При суд цьому зазначив, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що діями відповідача ОСОБА_1 завдано шкоду. Надані позивачем докази взагалі не доводять наявності подій 07 січня 2016 року, на які посилається позивач.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасуватирішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, а тому відповідно до статті 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» має право на безоплатний проїзд у пасажирському міському транспорті .

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

07 червня 2019 року вказана справа передана судді-доповідачу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи загального захворювання.

28 жовтня 2012 року між Головним управлінням промисловості та розвитку інфраструктури Житомирської обласної державної адміністрації та ФОП ОСОБА_4 укладено договір на право обслуговування пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Пунктом 2.3.3. вказаного договору передбачено, що перевізник при роботі на маршрутах зобов`язується безкоштовно перевозити громадян, яким чинним законодавством надані пільги при користуванні пасажирським автомобільним транспортом.

Відповідно до цього договору ФОП ОСОБА_4 як перевізник здійснює перевезення пасажирів на регулярних приміських маршрутах, в тому числі на маршруті: «Житомир - Туровець, Іванків» (5 оборотних рейсів щоденно) з роботою у звичайному режимі руху.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами).

Відповідно до статті 16 ЦК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами кожна особа має право має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» (тут і далі - в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов`язаний: мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення.

Відповідно до статті 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) інваліди І та ІІ групи мають право на безоплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі). Пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України «Про транспорт». Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установлено, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надані два квитки типу ПА-1 за проїзд в автобусі вартістю 6 грн кожен серії ЖСАА №№124122, 124123.

Встановлено, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказані квитки були придбані позивачем саме 07 січня 2016 року у водія перевізника ФОП ОСОБА_4 на приміському автобусному маршруті «Житомир - Туровець , Іванків» і при обставинах, зазначених у позові, суду не надано.

Відповідно, позивачем не надано суду і доказів на підтвердження наявності вини відповідача у завданні йому майнової та моральної шкоди, її розміру, причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) та завданою шкодою.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суди попередніх інстанцій, враховуючи те, що не встановлено протиправних дій перевізника ФОП ОСОБА_4 щодо порушення 07 січня 2016 року права позивача, гарантованого йому статтею 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та Законом України «Про автомобільний транспорт», а також заподіяння відповідачем позивачу майнової та моральної шкоди, прийшли до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи. При встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 06 липня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев