справа № 361/1953/18 головуючий у суді І інстанції Василишин В.О.
провадження № 22-ц/824/8218/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Мережко М.В., Іванченка М.М.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, третя особа - ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом двох місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт, за яким все належне їй майно де б воно не знаходилося, і з чого б не складалося, і взагалі все те, що належало їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, передала ОСОБА_2 . Про існування заповіту позивач довідалася лише у грудні 2017 року, коли на її поштову адресу із Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення. Оскільки позивач не входила до першої черги спадкоємців за законом та не спілкувалася зі спадкодавцем щодо спадщини, вона не могла знати про існування заповіту. У зв`язку з цим, ОСОБА_2 не змогла у визначений законом строк звернутися до органів нотаріату із заявою щодо прийняття спадщини. 19 грудня 2017 року позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Однак, позивачу було повідомлено про те, що у зв`язку із неподанням нею заяви у встановлений строк та підтверджуючих документів про фактичне прийняття спадщини, вона є такою, що не прийняла спадщину.

РішеннямБроварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги третя особа зазначає, що її представник двічі подавав письмові заяви про необхідність виклику та допиту в якості свідка державного нотаріуса ОСОБА_12 , яка в один й той же день посвідчувала заповіт та договір відчуження Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , який належав спадкодавцю. Дана обставина виключала факт необізнаності позивача про існування заповіту, оскільки обидва документи складалися в один день та один за одним, а текст заповіту оголошувався в голос, як зазначено в тексті самого заповіту. Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик даного свідка. Допитані у судовому засіданні свідки сторони позивача надали свідчення про те, що вони дізналися про необізнаність ОСОБА_2 про заповіт саме з її слів. Жоден зі свідків не надав самостійних показів, які ґрунтуються на його власній обізнаності про предмет спору. Покази свідків та пояснення третьої особи свідчать про відсутність поважних причин для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. ОСОБА_2 є родичем спадкодавця, здійснювала опіку над померлою, знала про день смерті, була присутня у нотаріуса разом з померлою при оформленні заповіту та укладенні договору. Суд не врахував також наявність у позивача оригіналу заповіту, який вона демонструвала третій особі та державному нотаріусу під час звернення з письмовою заявою про прийняття спадщини. Позивач не навела обставин, які можна вважати поважними для пропуску нею строку для звернення до нотаріуса. Позивач протягом усього життя спілкувалася з спадкодавцем, піклувалася про неї, перебувала у гарних відносинах. Покази свідків спростовуються належним чином завіреною представником позивача копією заповіту. Третя особа зазначає, що є всі підстави вважати, що оригінал заповіту знаходиться у позивача. Позивач подала нотаріусу разом з заявою про прийняття спадщини саме оригінал заповіту, в іншому випадку нотаріус був би позбавлений можливості прийняти від неї заяву. ОСОБА_1 посилається на постанову Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 639/1883/16-ц. Незнання про існування заповіту не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суд не навів жодного обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини. У судовому рішенні відсутня вказівка на саму поважну причину, що надала можливість визначити йому додатковий строк, достатній для подання позивачем заяви. Суд застосував ст. 63 Закону України «Про нотаріат» від 03 вересня 1993 року. Однак, у заповіті відсутня інформація про місце проживання чи місце роботи позивача, а, відтак, нотаріус був позбавлений можливості звернутися до спадкоємця з повідомленням про відкриття спадщини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 18 червня 2014 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_12. та зареєстрований у реєстрі за номером 3-2702, за яким все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право вона заповіла ОСОБА_2 (а.с.39).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01 грудня 2016 року (а.с.7).

Зі спадкової справи до майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із письмовими заявами про прийняття спадщини звернулися 10 березня 2017 року ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (а.с.37, 51, Т.1).

16 червня 2017 року державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_12 . повідомлено ОСОБА_1 про те, що спадщина оформлюється по закону у разі відсутності заповіту. Заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області 17 жовтня 2012 року за реєстром № 3-2658, скасовано заповітом ОСОБА_3 , посвідченим Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області 18 червня 2014 року за реєстром № 3-2702, згідно з яким вона все майно заповіла ОСОБА_2 , яка заяву про прийняття спадщини або відмову від її прийняття не подавала. Роз`яснено положення статті 1258 ЦК України про те, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово й кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Повідомлено, що у разі відсутності у ОСОБА_1 родинних відносин із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , але якщо вона проживала із спадкодавцем не менше п`яти років однією сім`єю, то їй необхідно звернутися до суду для встановлення її спадкоємцем четвертої черги згідно із статтею 1264 ЦК України (а.с.43-44).

19 грудня 2017 року державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_12. повідомлено ОСОБА_2 про те, що оскільки вона у встановлений законом шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, з померлою постійно не проживала та не була зареєстрована за однією адресою, то вона є такою, що спадщину не прийняла. Роз`яснено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може подовжити строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Рекомендовано звернутися до суду з питання надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , або з питання встановлення факту постійного проживання з померлою на день її смерті (а.с.51).

Згідно Акту депутата Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 09 грудня 2017 року, складеного у присутності свідків сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , - ОСОБА_3 разом зі своїм сином ОСОБА_11 проживали по АДРЕСА_2 . Після смерті сина ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 почала приходити до ОСОБА_2 , де вона її годувала. На той час вік ОСОБА_3 був до дев`яносто років і здоров`я було погане. Згодом ОСОБА_3 попросила ОСОБА_2 , щоб остання стала її опікуном, на що остання погодилася. У минулому ОСОБА_3 проживала з батьком ОСОБА_2 в цивільному шлюбі. ОСОБА_2 з ОСОБА_3 оформлювали опікунський догляд за пристарілими через соціальну службу. ОСОБА_3 до смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала у своєму будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.90).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини до органів нотаріату є поважними.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав, що були поважні причини, які унеможливили подачу позивачем заяви про прийняття спадщини, а саме позивач не знала про наявність заповіту.

Однак зазначені висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у справі доказами.

Так, з наданого суду заповіту від 18.06.2014 року вбачається, що він складений в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у справах нотаріальної контори, а другий викладений на нотаріальному бланку - видається заповідачу.

Отже, лише один примірник зазначеного заповіту був виготовлений на нотаріальному бланку і саме він був переданий та зберігався у спадкодавця.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 вказує, що вона не знала про наявність заповіту та про його існування довідалася лише у грудні 2017 року, коли на її поштову адресу із Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Разом з тим, з матеріалів справи та пояснень сторін чітко вбачається, що зазначене твердження позивача не відповідає дійсності.

Так, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, позивач надала нотаріусу копію заповіту, що була зроблена саме з його примірника, який був виготовлений на нотаріальному бланку і який зберігався тільки у спадкодавця.

Отже, позивач отримала у спадкодавця примірник заповіту раніше ніж стверджує. На запитання суду апеляційної інстанції, коли та при яких обставинах позивач отримала оригінал заповіту, її представник відповісти відмовився вказавши що не пам`ятає.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з метою введення суду в оману щодо поінформованості позивача про існування заповіту, сторона позивача вказувала суду, що копію примірника заповіту вони отримали з матеріалів справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

В той же час під час огляду зазначеної справи в суді було встановлено, що в матеріалах зазначеної справи відсутня копія заповіту, що складена на нотаріальному бланку, а відтак позивач повідомила суду неправдиві дані щодо часу та обставин отримання нею від спадкодавця примірника заповіту, що був виготовлений на нотаріальному бланку.

Зазначені обставини представник позивача не зміг спростувати в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, як і не було надано доказів протилежного в суді першої інстанції.

Про наявність у позивача оригіналу заповіту спадкодавця ОСОБА_3 також свідчить той факт, що надана суду копія зазначеного заповіту також зроблена з примірника, що був виготовлений на нотаріальному бланку. Зазначена копія посвідчена представником позивача, який вказав, що вона відповідає оригіналу. При цьому представник позивача не зміг пояснити суду апеляційної інстанції де саме і при яких обставинах він отримав оригінал заповіту.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивач, маючи в своєму розпорядженні оригінал заповіту померлої ОСОБА_3 , була обізнана про його існування, а факт приховування часу та обставин його отримання від спадкодавця свідчить про недобросовісність позивача та намір створення штучних доказів з метою створення підстав, які б потягнули за собою задоволення позову.

Крім того, згідно наданого суду акту депутата Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 09 грудня 2017 року - після смерті сина ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 почала приходити до ОСОБА_2 , де вона її годувала. На той час вік ОСОБА_3 був до дев`яносто років і здоров`я було погане. Згодом ОСОБА_3 попросила ОСОБА_2 щоб остання стала її опікуном, на що остання погодилася. У минулому ОСОБА_3 проживала з батьком ОСОБА_2 в цивільному шлюбі. ОСОБА_2 з ОСОБА_3 оформлювали опікунський догляд за пристарілими через соціальну службу.

Отже, позивач доглядала та опікувалась померлим спадкодавцем, остання в день складання заповіту укладала з позивачем правочини, направлені на відчуження на користь позивача нерухомого майна, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні, а відтак за всіма обставинами справи відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 була сторонньою особою померлій ОСОБА_3 .

При цьому, за відсутності будь-яких інших спадкоємців, враховуючи відносини догляду, факт доброзичливого ставлення спадкодавця до позивача, висловлювання останньою бажання її догляду позивачем, відчудження спадкодавцем свого майна позивачу, наявність в останньої оригіналу заповіту беззаперечно свідчить, що позивач за всіма обставинами справи не тільки повинна була знати про наявність заповіту, але й безумовно знала про нього.

При таких обставинах, висновки суду про наявність поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах на що обґрунтовано посилається третя особа в своїй апеляційній скарзі та що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.

Заперечення позивача в частині відсутності порушень прав апелянта ОСОБА_1 , колегія суддів до уваги не приймає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені статтею 43 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Частиною 1 ст. 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, третя особа, як учасник справи має право оскаржити судове рішення в повному обсязі навіть коли судове рішення не впливає на її права та обов`язки на відміну від особи, яка не брала участі у справі і суд вирішив питання про її права та обов`язки.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку судом першої інстанції неправильно застосовано норму матеріального права, що регламентує підстави до визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, а саме ч. 3 ст. 1272 ЦК України, а відтак рішення суду підлягає скасуванню незалежно від обґрунтованості доводів апеляційної скарги, оскільки суд в силу вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України не обмежений ними.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Під час розгляду справи апелянт ОСОБА_1 понесла витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1057 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, сплачений третьою особою судовий збір підлягає стягненню на її користь з позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, третя особа - ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , проживаючої по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень, 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Мережко М.В.

Іванченко М.М.