Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 265/2803/18

Номер провадження 22-ц/804/1720/19

18 липня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2019 року, у складі судді Мельник І.Г.

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року ОСОБА_3 , діюча в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що на підставі рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 2006 року ОСОБА_1 сплачує аліменти на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до досягнення ним повнолітня. На теперішній час сімейний стан позивач змінився, оскільки у цивільному шлюбі в нього народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його цивільна дружина, ОСОБА_6 не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років ,отже, дані особи перебувають на його утриманні, що значно змінило і його матеріальний стан. Крім того, він має матір - пенсіонерку, яка також потребує його матеріальної допомоги. На підставі викладеного просить суд зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4 до 1/6 частини заробітку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 , діючої в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання зазначеним судовим рішенням законної чинності і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист № 2-940, виданий 06 жовтня 2006 року Новоазовським районним судом Донецької області на підставі рішення Новоазовського районного суду Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 вересня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття, - відкликано та визнано таким, що втратив силу.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на ст. 81,91 ЦПК України, зазначає, що суд з власної ініціативи, за відсутністю заяви сторони, викликав свідка ОСОБА_6 до суду та під час її опитування не надав відповідачу реальної можливості поставити необхідні запитання, які стосуються розгляду справи. Судом під час розгляду справи не було вирішено питання щодо заявлених відповідачем та його представником клопотання про надання інформації, що на думку апелянта, має значення при вирішенні справи. Під час розгляду справи представником позивача були надані письмові докази та які суд долучив до матеріалі справи, проте, всупереч вимогам п.9 ст.83 ЦПК України , дані докази не було заздалегідь надіслано або надано іншим учасникам справи.

Зазначає, що відмовляючи у заявленому відводі Мельник І .Г. , суд у своїй ухвалі від 26 березня 2019 року посилався на Постанову Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» та висновок №3 Консультативної ради європейських суддів, якими передбачено вирішення питання щодо процесуальних дій судді , законність та обґрунтованість рішення лише в апеляційному та касаційному порядку. Тому зазначені процесуальні порушення суду, викладені в апеляційній скарзі, надані нею для надання оцінки апеляційним судом.

Зазначає, що суд закінчив розгляд справи без її участі, чим порушив права відповідача на участь у судових дебатах. Так на останні два засіданні нею було подані заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням за межами міста та зазначено причини неявки. Та суд не зважаючи на зазначені заяви, ухвалив рішення. Зазначає, що ,звертаючись до суду, позивач не навів підстав у розумінні положень СК України для зменшення розміру аліментів. Посилання позивача на те, що він створив нову сім`ю та його цивільна дружина та друга дитина перебувають на його утриманні ,не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Позивачем не доведено зміну його матеріального становища, що унеможливлює сплату аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку. Тому вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Позивач своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_3 , яка не погодилась з доводами апеляційної скарги та просила судове рішення залишити без змін, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_9 , які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 16 березня 2002 року, та на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 червня 2011 року шлюб розірвано (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19).

На підставі судового рішення, Новоазовським районним судом Донецької області 06 жовтня 2006 року видано виконавчий лист № 2-940 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2006 року до повноліття дитини (а.с. 12).

Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про народження, що видане 18 липня 2017 року відділом ЗАГС адміністрації Залізничного району міста Ростов-на-Дону, актовий запис № 966, батьками ОСОБА_10 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , є позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . (а.с. 9, 10).

Як пояснила допитана в якості свідка ОСОБА_6 , ОСОБА_11 є її цивільним чоловіком з квітня 2011 року, з яким вона проживає разом.

Як вбачається із довідки № 3542, виданої 14 серпня 2018 року Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради, ОСОБА_6 , перебуває на обліку у Департаменті та згідно Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та отримує допомогу при народженні дитини на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .( а.с. 57)

Звертаючись з позовом до суду, позивач в особі його представника, стверджує, що, оскільки у нього народилась дитина від іншого шлюбу та дружина не працює, йому не вистачає фінансів на забезпечення першої дитини у попередньому розмірі, отже, він просить зменшити розмір аліментів до 1/6 частини його заробітної плати. (а.с. 63, протокол судового засідання)

Судом також встановлено, що у 2017-2018 роках ОСОБА_1 працював у місті Ростов-на-Дону Росії торгівельним агентом ТОВ «РМП-2 «Южтехмонтаж» та отримував доходи у розмірі: 97078,46 рублів - у 2017 році, 224458,08 та 168208,08 рублів - у 2018 році, що підтверджується довідками про доходи фізичної особи, наданими суду Приморським відділом державної виконавчої служби міста Маріуполя (а.с. 113, 114, 115)

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна матеріального або сімейного стану батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України).

Отже, за наявності правових підстав, батько може звернутись до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів.

Встановивши, що сімейний стан позивача з моменту постановлення рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 2006 року, змінився, зараз на його утриманні знаходиться ще неповнолітній син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та цивільна дружина ОСОБА_6 , яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав про перегляд розміру аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача та визначення його розміру саме у 1/6 частини частки від доходів позивача.

Доводи відповідача про те, що до суду надані протирічиві докази щодо спільного проживання позивача з ОСОБА_6 як матір`ю його дитини, з якою він не перебуває у офіційному шлюбі, та позивачем не надано доказів спільного проживання та ведення спільного господарства, не спростовує висновків суду.

Відповідно до частини 2 ст. 91 Сімейного кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2, 4 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, за змістом даних статей, доказуванню підлягає не факт проживання позивача з цивільною дружиною однією сім`єю , а факт наявності спільної дитини, що проживає ( у даному випадку) з матір`ю.

Докази проживання дитини з матір`ю ОСОБА_6 в суді не спростовані, отже, відповідач несе майнові зобов`язання перед матір`ю його дитини ОСОБА_12 , до досягнення дитиною трьох років.

Отже, у позивача змінився як сімейний стан у зв`язку з народженням дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відповідно до приписів ст.3 Сімейного кодексу України за будь-яких обставин відноситься до членів його сім`ї , так і зобов`язання щодо утримання ОСОБА_6 , як матері його дитини, до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Що стосується порушення судом норм процесуального права.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (частина третя статті 376 ЦПК України).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що суд закінчив розгляд справи без її участі, чим порушив права відповідача на участь у судових дебатах. Так на останні два засіданні нею було подані заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням за межами міста та зазначено причини неявки. Та суд не зважаючи на зазначені заяви, ухвалив рішення.

Відповідно до розділу 111 глави 6 ЦПК України розгляд справи по суті відбувається у судовому засіданні та складається з декількох частин, а саме: відкриття розгляду справи по суті, з`ясування обставин справи та дослідження доказів, судових дебатів та ухвалення рішення суду.

Провадження у цивільній справі відкрито 13 квітня 2018 року.

Сторони активно приймали участь у справі, як під час підготовчого засідання , так і під час розгляду справи по суті, надавали пояснення у судових засіданнях, заявляли клопотання, зокрема, і щодо витребування доказів.

На останні два судових засідання, що були призначені на 22 квітня 219 року та відповідно на 13 травня 2019 року, відповідач та її представник, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились, проте, ОСОБА_2 надавала заяви про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з надходженням у відрядженні.(а.с. 130, 135)

За змістом ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ч. 2 ст. 210 ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті, який в даній справі обчислюється з 17.09.2018 року. ( а.с.46, 62)

З огляду на зазначене, судова колегія погоджується з висновками суду щодо відхилення клопотання відповідача про перенесення розгляду справи з 13 травня 2019 року на іншу дату, враховуючи відсутність підстав, які б свідчили про неможливість закінчення розгляду справи у даному судовому засіданні.

Доводи відповідача, що суд з власної ініціативи, за відсутністю заяви сторони, викликав свідка ОСОБА_6 , спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідно до протоколу судового засідання від 19.03.2019 року та 25.03.2019 року суд вислухав заяву представника позивача ОСОБА_3 щодо можливості допиту у якості свідка ОСОБА_6 та заперечень щодо можливості надання показань даного свідка від учасників справи не надійшло. ( а.с. 108,120)

Посилання відповідача на те, що у судовому засіданні представником позивача були надані письмові докази, а саме - копії довідок про розмір доходу позивача, та які суд долучив до матеріалі справи, проте, всупереч вимогам п.9 ст.83 ЦПК України , дані докази не було заздалегідь надіслано або надано іншим учасникам справи, не є слушними, оскільки відповідно до ч 10 даної статті докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Відповідач у свою чергу, приймав участь у дослідженні даних доказів, та представник відповідача ознайомлений з усіма матеріалами справи станом на 27.02 2019 року із застосуванням фото фікції, про що міститься його особистий підпис, та додатково 19.03.2019 року, для чого суд оголошував технічну перерву саме для ознайомлення з наданими представником позивача письмовими документами, що стосуються предмету спору. ( а.с. 82,83,107)

Доводи відповідача, що судом під час розгляду справи не були вирішені питання щодо заявленого відповідачем та його представником клопотання про надання інформації щодо перетинання ОСОБА_1 кордону України, що на думку апелянта, має значення при вирішенні справи, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини 2 статті 214 ЦПК головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

У свою чергу, дане клопотання суд розглядав у судовому засіданні 19.03.2019 року, та постановив ухвалу про відмову у задоволені даного клопотання відповідно до вимог ч. 5 статті 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання ( а.с. 108)

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що, відмовляючи у заявленому відводі Мельник І . Г . , суд у своїй ухвалі від 26 березня 2019 року посилався на Постанову Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» та висновок №3 Консультативної ради європейських суддів, якими передбачено вирішення питання щодо процесуальних дій судді, законність та обґрунтованість рішення, лише в апеляційному та касаційному порядку.

Отже, зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права, викладені нею в апеляційній скарзі, щоб апеляційний суд надав оцінку процесуальним діям судді на відповідність закону.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 березня 2019 року, у порядку, визначеним ч.3. ст. 40 ЦПК України, відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_2 про відвід судді Мельник І.Г., оскільки фактично відповідач не погоджувався з процесуальними діями головуючого.

Разом з цим, за наслідками перевірки судового рішення, судовою колегією не встановлено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення відповідно до частини 3 статті 376 ЦПК України .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 19 липня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.