Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 571/841/16-ц

провадження № 61-25606св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 15 червня

2017 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Шеремет А. М., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі кредитного договору від 02 грудня 2013 року ОСОБА_1 було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, утворилась заборгованість, яка станом на 13 червня 2016 року становить 17 682,00 грн та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 7 354,94 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 8 108,87 грн; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 900 грн, а також штрафів: 500 грн (фіксована частина) та 818,19 грн (процентна складова).

Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку заборгованість не сплачує, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором.

РішеннямРокитнівського районного суду Рівненської областівід 12 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02 грудня 2013 року в розмірі 16 363 грн 81 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано наявність між сторонами договірних зобов`язань та неналежне виконання цих зобов`язань з боку відповідача.

Судом відхилено доводи ОСОБА_1 , викладені у заперечені на позовну заяву, щодо несанкціонованого списання з її картки грошових коштів, у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю таких доводів.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 15 червня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку, апеляційний суд виходив із відсутності доказів того, що відповідач своїми діями сприяла втраті або незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Кредитна заборгованість нарахована банком саме на ту суму, яка була викрадена з карткового рахунку позивача.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У липні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність відповідальності позивача за заборгованість, що виникла внаслідок списання коштів з її кредитної картки. Грошові кошти, були перераховані за ініціативою власника картки - ОСОБА_1 з розголошенням коду CVV та веденням інших реквізитів картки. Крім того, для підтвердження операції відповідачем отримано на мобільний телефон та введено одноразовий ОТП-пароль, який завершив транзакцію. Відповідачем не надано доказів вчасного повідомлення працівників банку щодо незаконного використанні її грошових коштів та нерозголошення своїх персональних даних.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначила про відсутність підстав для скасування рішення апеляційного суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим. Апеляційним судом встановлено фактичні обставини справи, надана належна оцінка доводам апеляційної скарги щодо відсутності її вини у несанкціонованому списанню коштів та вчинення необхідних дій для повідомлення банку про факт викрадення грошових коштів та блокування карткового рахунку.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Розпорядженням виконуючого обов`язки керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 04 червня 2019 року № 541/0/226-19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями провадження

№ 61-25606ск18 04 червня 2019 року призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судами встановлено, що 02 грудня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підставі заяви позичальника банк відкрив рахунок та оформив кредитну картку

№ НОМЕР_1 , а згодом ще одну картку під № НОМЕР_2 .

Звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовувало позовні вимоги тим, що у встановлені договором строки, відповідач зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 13 червня 2016 року заборгованість за кредитом становить 17 682,00 грн.

Також встановлено, що 30 травня 2015 року з карткового рахунку ОСОБА_1

№ НОМЕР_2 за допомогою системи Портмоне було списано грошові кошти в розмірі 6 500 грн та 500 грн.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 розпорядження на списання коштів не давала, будь-яких дій, що могли б призвести до списання грошових коштів не вчиняла, вона звернулася за телефоном гарячої лінії банку 3700 з вимогою заблокувати картку, відкриту на її ім`я, та повідомила про факт шахрайства. 30 травня 2015 року картка

№ НОМЕР_2 була заблокована позивачем.

02 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення шахрайства, на підставі якої, в цей же день, Рокитнівським РВ УМВС України в Рівненській області відкрито кримінальне провадження.

Також встановлено, що відповідач неодноразово зверталась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявами про незаконне списання грошових коштів та їх повернення на картковий рахунок.

Листом від 20 жовтня 2015 року банк повідомив позичальника про відсутність правових підстав для задоволення її вимог, оскільки нею розголошена особиста інформація третім особам.

Відповідно по повідомлення Рокитнівського ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області від 11 квітня 2017 року в ході досудового розслідування кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 встановлено, що грошові кошти в сумі

7 000,00 грн з рахунку № НОМЕР_2 були перераховані 30 травня 2015 року через систему Портмоне (Portmone.com) на абонентський номер № НОМЕР_3 , який на момент надходження грошових коштів знаходився у м. Одеса.

Абонентський номер, яким користувалася невстановлена особа та телефонувала відповідачу в момент з`єднання перебувала в м. Кіровське Донецької області. В ході досудового розслідування кримінального провадження особу, причетну до вчинення кримінального правопорушення, не встановлено.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові

від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.

Статтею 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 30 травня 2015 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів у загальному розмірі

7 000 грн, що є підставою для притягнення саме її до цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, грошові кошти, які позивач просив стягнути з відповідача, були викрадені з її карткового рахунку, що виключає порушення нею зобов`язань за кредитним договором та відповідні відповідальність за це порушення.

Доводи позивача про те, що відповідач порушила умови кредитного договору, передавши третій особі номер картки, строк її дії, СVV - код та передала динамічний пароль із смс - повідомлення на підтвердження переказу коштів і це свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично сама, власними діями здійснила перерахунок кредитних коштів у системі Портмоне, ґрунтуються на припущеннях.

Інші доводи касаційної скарги були обґрунтовано відхилені апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик