Дата документу 19.07.2019 Справа № 554/9311/18
Провадження № 2/554/824/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Полтава Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.

за участю секретаря судового засідання - Плаксюк І.Ю.,

за участю адвоката позивача - ОСОБА_1 .,

адвоката відповідача - Любченка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Полтавської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою для обслуговування будинку, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , відповідно до якого прохала суд усунути перешкоди у користуванні нею земельною ділянкою для обслуговування квартири АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача знести паркан довжиною 1 (один) метр від виступної конструкції стіни квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що їй разом із дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира за адресою АДРЕСА_2 . Вказаний будинок є багатоквартирним. Відповідач є володільцем квартири АДРЕСА_3 вказаного багатоквартирного будинку. Позивач вказувала, що в супереч вимогам закону, відповідач у власних інтересах незаконно без отримання передбаченого законом дозволу, побудував на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності, паркан (мала архітектурна форма). Вказаний паркан прилеглий до будинку (а саме до стіни квартири позивача) та тим самим перешкоджає позивачу доступ (прохід) до стіни будинку з метою обладнання необхідних інженерно-технічних заходів для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів. Позивач, посилаючись на норми ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 р., вказувала, що не менше 1 метру від найбільшої виступної конструкції багатоквартирного будинку (стіни будинку) є земельною ділянкою для обслуговування цього будинку, а тому прохала зобов`язати відповідача знести самовільно збудований паркан довжиною 1 (один) метр від виступної конструкції стіни її квартири АДРЕСА_1 , оскільки неодноразові прохання позивача, відповідачем не виконані.

Ухвалою Октябрського районного суд м. Полтави від 16.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

В межах строку, встановленого судом, 07.12.2019 року до суду від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позов. Відповідач заперечував проти позовних вимог, прохав відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень вказував, що невірним є посилання позивача на норми права, які регулюють право власності житловим будинком та користування земельною ділянкою навколо такого будинку, тоді як будинок, що стосується предмета спору, є багатоквартирним (і це визнається позивачем), а позивачу та відповідачу належать лише окремі квартири цього будинку. Також, відповідач зазначав, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.07.2016 року придбав квартиру за адресою АДРЕСА_4 , разом із господарськими спорудами: сарай, Б; вбиральня, В; навіс, а; погріб вхідний, Д-1; сарай, Д. Спірний паркан було побудовано попереднім власником який огороджував вказані господарські споруди; будь-яких перепланувань, забудов чи будівництва ним, як новим власником, не здійснювалось. Відповідач вказує, що позивач, придбавши свою квартиру у 2011 році (раніше ніж він - у 2016 році), була обізнана про спірний паркан; позивачем не доведено належними доказами у чому саме полягають перешкоди у користуванні позивачем земельною ділянкою навколо будинку. Відповідач у відзиві, також посилався на непорушність права власності, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України та прохав відмовити в задоволенні позову ( а.с. 34-37).

Інших письмових заяв по суті справи від учасників справи не надходило до суду.

Ухвалою Октябрського районного суд м. Полтави від 26.02.2019 року витребувано з Інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради (м. Полтава, вул. Анатолія Кукоби, 39) матеріали перевірки земельної ділянки загального користування навколо квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_6 ; витребувано з Міському відділі архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради (м. Полтава, вул. Соборності, 36), за наявності, дозвіл на побудову капітального паркану навколо квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_6 , який розташований на землі загального користування по вулиці АДРЕСА_9 (а.с. 70-71).

Також, вказаною ухвалою суду продовжено проведення підготовчого провадження.

19.04.2019 року до суду з Інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради на виконання вказаної ухвали суду надійшли матеріали перевірки (а.с. 129-134).

14.05.2019 року судом протокольно відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача про залишення позову без розгляду (а.с. 136-137). Підстав, передбачених ст. 257 ЦПК України, для залишення позову без розгляду не встановлено.

Ухвалою Октябрського районного суд м. Полтави від 02.07.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання 11.07.2019 року не з`явилась.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання 11.07.2019 року не з`явився.

У судовому засіданні 11.07.2019 року адвокат Курило В.О. в інтересах позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав позов задовольнити.

У судовому засіданні 11.07.2019 року адвокат Любченко О.О. в інтересах відповідача заперечував проти позовних вимог, прохав суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Представник третьої особи у справі - Виконавчого комітету Полтавської міської ради, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв, жодних заяв по суті справи не надходило до суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно з договором міни від 29.04.2011 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Дробітько В.В., позивачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , на праві приватної спільної сумісної власності в рівних частках належить квартира за адресою АДРЕСА_2 , про що зроблений відповідний запис ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 23.05.2011 року за номером 17896 в книзі 135.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , який виготовлено ПП Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 18.02.2011 року за реєстровим № 135 - 17896, вказана квартира посімейного заселення розташована на 1 поверсі 2 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 77, 1 кв. м. у тому числі: 1 - а кімната площею 29, 4 кв. м., 2 - а кімната площею 47, 7 кв. м. на другому поверсі, вбиральні площею 1, 5 кв. м., коридору площею 7, 2 кв. м, кухні площею 9,3 кв. м. та складає загальну площу 95, 1 кв. м.

Також, судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Якименко О.В., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , відповідачу ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 104, 0 кв.м., житловою площею 54, 6 кв. м. до якої приналежні: сарай Б, вбиральна В; навіс, а: погріб вхідний Д - 1: сарай Д.

Відповідно до п. 1, 5 ч. 1 ст. ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Як встановлено під час розгляду справи, та підтверджено документально, будинок, квартири у якому належать позивачу і відповідачу є багатоквартирним будинком, а, відповідно, сторони у справі - співвласниками багатоквартирного будинку.

Територія навколо багатоквартирного будинку, відповідно до п. 4 вказаної статті Закону, вважається прибудинковою територією, що визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Таким чином, невірним є посилання позивача на норми права (ст. 120 ЗК України, ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 р.), що регламентують право власності на житловий будинок, порядок визначення розміру та користування земельною ділянкою для обслуговування житлових будинків садибної забудови.

Отже, враховуючи приписи п.1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» будинок АДРЕСА_8 належить до багатоквартирного будинку, а територія навколо багатоквартирного будинку є прибудинковою територією, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб всіх співвласників.

Предметом спору між сторонами у справі є усунення перешкод з боку відповідача у користуванні позивачем прибудинковою територією банатоквартирного будинку, співвласниками якого являються сторони у справі.

Об`єктом, з приводу якого виник спір між сторонами, є цегляна огорожа на бутовому цоколі з воротами та хвірткою висотою 2 метри, що примикає до фасадної частини житлового будинку де знаходиться квартира позивача АДРЕСА_1 .

Вказаний об`єкт, як зазначала позивач, перешкоджає їй доступ до фасадної стіни будинку, яка фактично є конструкцією стіни її квартири АДРЕСА_1 , та потребує здійснення певного догляду для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідач придбав у власність квартиру АДРЕСА_6 , та спірна цегляна огорожа з воротами та хвірткою, не входила до предмету купівлі-продажу, однак фактично відповідач прийняв у користування вказану спірну споруду та володіє, користується та розпоряджається нею для власних потреб, маючи особисті ключі від воріт та хвіртки, що входять до складу конструкції спірної цегляної огорожі. Відповідач не заперечував проти вказаної обставини, про що зазначено у відзиві, при цьому, посилаючись у відзиві на закріплений законом принцип непорушності права власності, зазначав, що позивачем не доведено у чому саме полягають перешкоди з його боку, та прохав відмовити в позові.

Так, судом встановлено, що спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з приводу усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення вказаної цегляної огорожі вже був предметом розгляду у суді (справа № 554/7023/17), по якій було винесено рішення суду від 16.02.2018 р., яким відмовлено у задоволенні позову з підстави недоведеності позивачем порушення її прав.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Вказаним рішенням суду, що набрало законної сили 29.03.2018 року, встановлено, що будинок АДРЕСА_9 розташований на земельній ділянці комунальної власності, земельна ділянка не приватизована, межі прибудинкової території не визначені. Попереднім власником квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 частину земельної ділянки спільного користування будинку огороджено парканом та останні відмовляються надати доступ іншим співвласникам будинку (ключі від хвіртки). Також, із вказаного рішення встановлено, що затверджена рішенням Октябрського 12.09.2013 року мирова угода між попереднім власником квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку - ОСОБА_8 , та ОСОБА_2 , щодо передачі останній ключів від хвіртки для забезпечення доступу до земельної ділянки спільного користування будинку, залишена ОСОБА_8 без виконання.

Тобто, судом встановлено, що між співвласниками багатоквартирного будинку, а саме між ОСОБА_2 , як власником квартири АДРЕСА_1 , та власником квартири АДРЕСА_3 , наразі яким є ОСОБА_4 , ще з 2013 року існує спір щодо користування земельною ділянкою спільного користування багатоквартирного будинку АДРЕСА_9 у зв`язку із побудованою цегляною огорожею, якою користується виключно власник квартири АДРЕСА_3 , у власних інтересах, у зв`язку із проживанням у квартирі АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини 2, 3 статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України у абз. 4 п. 19 від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»(Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) при приватизації громадянами одно - або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з п. 5 ст. 10 Закону від 19 червня 1992 р. № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» здійснюється в порядку та на умовах, передбачених ч. 3 ст. 42 ЗК України, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 - є багатоквартирним житловим будинком, тому до спірних правовідносин застосується положення ст. 42 ЗК України.

Отже, порядок використання земельної ділянки де знаходиться багатоквартирний житловий будинок ( АДРЕСА_9 ) повинен саме визначатися співвласниками.

Як вбачається з матеріалів справи порядок спільного використання прибудинковою земельною ділянкою багатоквартирного будинку у зв`язку із побудованою цегляною огорожею між співвласниками будинку не визначався.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 має доступ до земельної ділянки багатоквартирного будинку спільного користування через ворота та хвіртку у цегляній огорожі, оскільки володіє ключами від них, однак домовленості щодо надання такого доступу до прибудинкової території іншому співвласнику - позивачу ОСОБА_2 , між останніми не досягнуто.

У відповідності до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Позивачем 05.06.2019 року під час підготовчого судового засідання було надано Висновок експерта № 16 - 19 експертного будівельно - технічного дослідження огорожі що улаштована навколо житлового будинку по АДРЕСА_9 від 02.05.2019 року.

У відповідності до зазначеного висновку експерта № 16 - 19 експертного будівельно - технічного дослідження огорожі, що улаштована навколо житлового будинку по АДРЕСА_9 , квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 є суміжними, фасадна частина будинку АДРЕСА_9 між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 мають спільне місце перетину. На прибудинковій території загального користування встановлено залізобетонну огорожу з хвірткою та цегляну огорожу на бутовому цоколі з воротами та хвірткою висотою до 2 м. Цегляна огорожа на бутовому цоколі з воротами та хвірткою перешкоджає доступу до фасаду частини житлового будинку де знаходиться квартира АДРЕСА_1 .

Вказаним висновком підтверджується порушення права позивача ОСОБА_2 на користування прибудинковою територією багатоквартирного будинку АДРЕСА_9 , як власника квартири АДРЕСА_1 , шляхом розміщення на земельній ділянці спільного користування цегляної огорожі на бутовому цоколі з воротами та хвірткою висотою 2 метри, що примикає до фасадної частини житлового будинку де знаходиться квартира позивача АДРЕСА_1 , якою, в свою чергу, користується особисто у власних інтересах відповідач, без оформлення права власності на таку споруду у передбаченому законом порядку.

При цьому, щодо законності будівництва вказаної цегляної огорожі, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 1. ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» елементами (частинами) об`єктів благоустрою є: малі архітектурні форми.

Частиною 2 зазначеної норми визначено, що мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: огорожі, ворота, ґрати, інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

У відповідності до ст. ст. 1, 2, 13, 16, 24, 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та «Правил благоустрою міста Полтава», що є додатком до рішення одинадцятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 16.06.2017 року (п.4.2. ст. 4), будівництво всіх видів огорож дозволяється за умови наявності відповідного дозволу та погодженням з міським або районним відділом архітектури та іншими уповноваженими органами місцевого самоврядування, які здійснюють наглядові та контролюючі функції у даній сфері.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 зверталась до уповноваженого органу з питань здійснення контролю у сфері благоустрою населених пунктів, а саме до Інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради (а.с. 10), відповідно до листа якої від 13.07.2018 р. № Н 01 - 07/031 - 09/146, вбачається, що навколо квартири 4 та 8 на землі загального користування по АДРЕСА_9 побудовані капітальні паркани. На час перевірки, дозвільних документів або погоджень на побудову паркану ніхто не надав. Даних щодо раніше розміщеного дерев`яного паркану на зазначеному місці під час перевірки не було. Також, вказаним листом повідомлено ОСОБА_2 , що всі спірні питання між сусідами мають бути вирішені шляхом добросусідських відносин або судовими органами за особистим зверненням до суду.

Також, на ухвалу суду про витребування доказів у справі, з Інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради надійшли матеріали перевірки земельної ділянки за адресою АДРЕСА_9 (а.с. 129). Відповідно наданої документації, встановлено, що під час проведення перевірки дозвільної документації на влаштування капітальної споруди у вигляді цегляної огорожі з воротами та хвірткою не надано жодним мешканцем будинку.

Судом встановлено, згідно Генерального плану будинку АДРЕСА_9 від 15.03.1947 року, на даній земельній ділянці розташований житловий будинок, сарай, вбиральня. Земельна ділянка двору є загального користування. Будь яка огорожа відсутня (а.с. 12).

Відповідачем ОСОБА_4 не надано під час розгляду справи документи, що свідчать законність розміщення (дозволу на будівництво) капітальної целяної огорожі навколо своєї квартири та господарських споруд до неї, яка використовується ним у власних інтересах.

Відповідно до Висновку експерта № 16 - 19 від 02.05.2019 рокуекспертного будівельно - технічного дослідження огорожі, що улаштована навколо житлового будинку по АДРЕСА_9 , вбачається, що житловий будинок, розташований по АДРЕСА_9 є багатоквартирним житловим будинком і на час проведення досліджень не відноситься до садибної забудови. Дані про земельну ділянку та інвентаризацію огорож, воріт, хвірток за даною адресоюв наданих матеріалах відсутні. В наданих на дослідження матеріалах відсутні будь - які документи, які дають право виконувати будівельні роботи по встановленню огорож. Будівельні роботи по улаштуванню огорожі по АДРЕСА_8 Полтава суперечать вимогам нормативно - правових актів у галузі будівництва. Крім того встановлена огорожа навколо будинку не дає можливості здійснювати догляд за стіною квартири АДРЕСА_1 .

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_9 надав пояснення, якими роз`яснив суду свій висновок та підтвердив, що капітальна цегляна огорожа збудована без наявності дозвільних документів; отримання дозволу є обов`язковим відповідно до вимог чинного законодавства; будівельні роботи по улаштуванню цегляної огорожі суперечать вимогам нормативно - правових актів у галузі будівництва, що призводить до позбавлення позивача можливості здійснювати догляд за фасадною стіною будинку, що є фактично стіною її квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За встановлених судом обставин, в силу вимог статті 376 Цивільного кодексу України, цегляна огорожа на бутовому цоколі від виступної конструкції стіни квартири АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом та підлягає знесенню у зв`язку із відсутністю дозвільної документації на її будівництво.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вказана норма права визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Щодо обраного позивачем способу захисту, суд виходить з наступного.

Позивач прохала суд усунутиперешкоди у користуванні нею земельною ділянкою для обслуговування саме її квартири АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача знести паркан довжиною 1 (один) метр від виступної конструкції стіни квартири АДРЕСА_1 , при цьому помилково посилалась на порушення норм користування земельною ділянкою садибної забудови, а не багатоквартирного будинку, прибудинкова територія якого призначена для обслуговування всього будинку та знаходиться у спільному користуванні всіх співвласників, як встановлено під час розгляду справи.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, враховуючи те, що під час розгляду справи встановлено, що будівництво цегляної огорожі, якою фактично володіє, користується та розпоряджається у власних інтересах відповідач, збудована без належної дозвільної документації та порушує права співвласників багатоквартирного будинку на користування прибудинковою земельною ділянкою, а тому така огорожа підлягає знесенню на підставі положень статті 376 ЦК України.

При вирішенні питання щодо правомірності втручання у право особи на мирне володіння майном, відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) судом враховано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Відсутність у відповідача проектної, дозвільної документації на цегляну огорожу (дотримання містобудівних умов, технічних умов, дозволу та погодження з міським або районним відділом архітектури, завдання на проектування) унеможливлює зобов`язання відповідача ОСОБА_4 провести перебудову вказаного об`єкта самочинного будівництва відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Зміст вказаного права, відповідно до контексту чисельних рішень Європейського суду з прав людини необхідно розуміти таким чином, що обраний судом спосіб захисту є ефективним, коли є адекватним змісту порушеного права, характеру порушення та наслідкам, які це порушення потягло за собою.

Обраний позивачем спосіб захисту, на думку суду є ефективним, відповідає вимогам закону та є необхідним для поновлення суспільного інтересу.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, вирішення питання про стягнення судових витрат, підлягає вирішенню в порядку вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина судового збору, сплаченого позивачем за подачу до суду позову немайнового характеру (704,80 грн.), а саме - 352,40 грн.

Також, відповідно до вимог ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з квитанцією про оплату вартості послуг на проведення експертизи на замовлення позивача, останнім понесено витрати у розмірі 1800,00 грн., а тому, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача частину понесених витрат, у зв`язку із розглядом справи, у розмірі 900,00 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 376, ч. 2 ст. 382, 391 ЦК України; ч. 2 ст. 42, ст. ст. 120, 152 Земельного Кодексу України; ст. ст. 1,2,13,16,21,24,40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст. ст. 1-5, 10, 76-83, 139, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Полтавської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою для обслуговування будинку - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) знести цегляну огорожу на бутовому цоколі від виступної конструкції стіни квартири АДРЕСА_1 за рахунок ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь позивача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь позивача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на підготовку експертного висновку, здійсненого за замовленням позивача, у розмірі 900,00 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Полтавської області як суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 19 липня 2019 року.

Суддя Материнко М.О.