233 № 233/5990/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/М о т и в о в а н е/

05 липня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Наумик О.О., за участі секретаря судового засідання Клугер Т.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Нагорнюка ОСОБА_3 .В ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_5 «про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом»,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у поданій ним до суду до ОСОБА_5 позовній заяві, уточненій в заяві від 31.01.2019 р. (а.с.72-74) просить:

-встановити факт його проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без шлюбу більше 20 років за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ним право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пославшись на таке:

Він більше 20 років проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . Незважаючи на той факт, що він зареєстрований за іншою адресою, у вищевказаній квартирі він постійно проживав весь цей період з усної згоди ОСОБА_6 . За час сумісного проживання вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обв`язки, опікувалися один одним, як в звичайній сім`ї, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. Приблизно в березні 2018 року у ОСОБА_6 було виявлене онкологічне захворювання. Останній час, у зв`язку із хворобою вона взагалі не мала можливості навіть самостійно пересуватись, та він повністю піклувався над нею.

ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 померла.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, він має право на спадкування за законом у четверту чергу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, право на спадкування за законом у першу чергу має відповідач по справі - ОСОБА_5 , як син померлої.

Відповідач по справі - ОСОБА_5 постійно знаходився на заробітках в Російській Федерації, не приймав ніякої участі у покращенні становища його матері, не надавав їй допомоги та самоусунувся від догляду за нею, незважаючи на її тяжку хворобу, чим порушив вимоги ч.1 ст.202 СК України, згідно з якою «повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги».

Крім того, похованням ОСОБА_6 займався він (позивач) самостійно, а відповідач по справі - ОСОБА_5 лише з запізненням приїхав на поховання матері.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Вважає, що має право на спадкування частки у спадщині після смерті ОСОБА_6 разом із відповідачем як спадкоємцем першої черги за законом.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28.11.2018 р. позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі за дійсним позовом за правилами загального позовного провадження (а.с.28-29).

Ухвалою суду від 07.03.2019 р. підготовче провадження у цивільній справі було закрите, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні (а.с.150-151).

Ухвалою суду від 06.05.2019 р. у цивільній справі виключено з кола відповідачів Костянтинівську міську раду (а.с.221).

У судовому засіданні позивач, представник позивача ОСОБА_2 позов підтримали у повному обсязі за підстав, викладених у позовній заяві (уточненій заявою від 31.01.2019 р.), відповіді на відзив (а.с.56-58, 173-174), заяві позивача від 26.02.2019 р. (а.с.122-128), «запереченнях на «заперечення» і «клопотання» представника відповідача від 07.03.2019 р. (а.с.156-157) про таке:

Встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_6 , однією сім`єю без шлюбу, більше 20 років необхідно позивачу для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .

Крім того, за час проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_6 однією сім`єю без шлюбу проводився ремонт квартири, придбавались побутові прилади, техніка, тощо. В зв`язку з цим, встановлення зазначеного юридичного факту необхідно позивачу ОСОБА_1 також для вирішення в подальшому спору щодо зазначеного майна.

Як вбачається із долученого до позовної заяви тексту заповіту від 31.08.2018 р. на ім`я ОСОБА_1 від ОСОБА_6 , остання підтвердила факт їх сумісного проживання більше 20 років у вищевказаній квартирі.

Всі ці роки були періодом повноцінної подружнього життя. Між ними було цілковите взаєморозуміння і згода, вона проявляла турботу і увагу до нього, а він - природно до неї.

У перші роки їхнього спільного життя (1998-2002 р.р.) позивач, будучи вже пенсіонером, продовжував працювати, і крім пенсії отримував зарплату. Пенсія ж ОСОБА_6 в порівнянні з його була значно меншою. Всі чималі витрати на ремонт квартири покривалися за рахунок доходів позивача: були оновлені сантехпристрої, санвузол і кухня на 90%, вікна, двері, підлога, стіни в основній частині квартири. Поступово вони придбали меблі і побутову техніку. Витрати на все це покривалися за рахунок доходів позивача.

Починаючи, приблизно з 2009 року стан здоров`я ОСОБА_7 , почав помітно погіршуватися. Захворювання щитовидної залози призвело до того, що довелося робити операцію в м. Києві. Чималі витрати на операцію були покриті позивачем.

Крім щитовидної залози у ОСОБА_6 стала погіршуватися робота серця (ІХС, атеросклерозний кордіосклероз, миготлива аритмія), почалися задухи, набряки ніг, проблеми сечового міхура, що потягло медикаментозне лікування, санаторне лікування з витрачанням чималих коштів.

Починаючи приблизно з другої половини 2016 року ОСОБА_6 практично не виходила з квартири. Природно, що їй потрібна була допомога. Крім його цю допомогу ніхто їй не надавав. Син постійно близько 15 років знаходився на заробітках, а невістка наміру доглядати за свекрухою не мала.

Перед новим 2018 роком стан здоров`я ОСОБА_6 помітно погіршав і на початку 2018 року її поклали у лікарню, де до неї застосували інтенсивне лікування, що потребувало також значних матеріальних витрат. За 2 тижні лікування ОСОБА_6 позивач сплатив близько 4 тисяч гривень.

У перших числах березня місяця 2018 року ОСОБА_6 зробили комп`ютерну томографію (1,5 тисячі гривень), яка виявила ??онкологію легенів, і лікарі констатували безнадійність одужання.

7 березня 2018 роки ОСОБА_6 виписали з лікарні.

Протягом 8 місяців хвороби ОСОБА_6 практично не вставала з ліжка. Всі турботи по догляду за нею лягли на позивача, щодня та цілодобово, без підміни: кожні 30-40 хв. через проблеми із січовим міхуром позивач допомагав хворій справляти природні потреби, прийняти в ліжку зручне положення з лежачого на сидяче й навпаки, приймати їжу, питво, ліки за розкладом, замінював воду на гарячу в грілці, оскільки в неї застигали ноги, замінював і прав постільну білизну.

Все це позивачу у віці 82 роки давалося нелегко і він наполегливо вимагав допомоги у невістки ОСОБА_6 , яка після його чергового звернення в роздратованому стані до неї зателефонувала і заявила: "На нас не розраховуйте, нас немає вдома", після чого ані онук ОСОБА_8 , ані її невістка не відповідали навіть на телефонні дзвінки. Це сталося за 2,5 місяці до смерті ОСОБА_7 .

На підтвердження заявлених позовних вимог сторона позивача послалася, зокрема на пояснення допитаних у судовому засіданні свідків:

- ОСОБА_9 , яка пояснила, що знайома з ОСОБА_1 з 1961 року, а з ОСОБА_6 , яка була її близькою подругою, - з 1945 року.

Приблизно з 1998-1999 р. ОСОБА_1 з ОСОБА_6 стали проживати разом як подружжя. Шлюб не реєстрували. Весь цей час вони опікувалися один одним, підтримували один одного, разом вирішували побутові питання, відпочивали та таке інше.

Наприкінці січня - початку лютого 2018 року вона дізналася, що ОСОБА_6 захворіла на тяжку хворобу. Практично не вставала. Весь цей час нею опікувався позивач, купував ліки, їжу, лише за ніч кілька разів підіймався до хворої, давав їй ліки, питво, слідкував, щоб їй було комфортно й затишно ні холодно, ні ОСОБА_10 . При цьому в разі потреби підіймав її.

Їй відомо, що невістка ОСОБА_11 не здійснювала той догляд, про який розповідає, а лише кілька разів приготувала їжу (борщ). А з 10 серпня 2018 року ані невістка, ані онук ОСОБА_6 їй навіть не дзвонили (на щось образилися), що завдавало ОСОБА_6 душевного болю;

ОСОБА_12 сусідки позивача близько 17 років, - яка пояснила, що ОСОБА_1 з ОСОБА_6 близько 17 років проживали як подружжя, їй навіть не було відомо, що в незареєстрованому шлюбі. В період хвороби ОСОБА_6 , від якої вона померла, догляд за нею здійснював позивач. Невістка ОСОБА_6 вкрай рідко відвідувала хвору, такий догляд, про який вона розповідає, вона не здійснювала;

ОСОБА_13 сусідки позивача, яка пояснила, що знає ОСОБА_1 і ОСОБА_6 як подружжя. Вона часто бувала у них в гостях, і що коли ОСОБА_6 захворіла, нею опікувався позивач;

ОСОБА_14 сімейного лікаря КПЦП, амбулаторія №1, - яка пояснила, що наглядала ОСОБА_6 під час її хвороби протягом 2-х місяців (з часу, коли ОСОБА_6 обрала її сімейним лікарем). Вона була вже важко хворою, практично не вставала й потребувала стороннього догляду. Коли вона приходила за викликом до хворої, та, незважаючи на хворобу, завжди була охайна й доглянута.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_15 позов не визнав за підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.48-48, 80-81), у запереченнях на відповідь на відзив (а.с.63-64, 139-140) про таке:

1.У ст. 1264 ЦК України зазначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №_7«Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Разом з тим, позивач не надав доказів проживання із ОСОБА_6 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а лише обмежився декларативними фразами про «пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю взаємних прав та обов`язків».

Надані позивачем кілька світлин разом із ОСОБА_6 ніяким чином не доводять їх спільного проживання. Долучені до матеріалів справи квитанції про сплату комунальних послуг теж не доводять спільного проживання, оскільки, по-перше платником послуг зазначена ОСОБА_6 , а по-друге вказані квитанції зберігалися за місцем її мешкання і, оскільки позивач наразі проживає у цій квартирі, то він мав доступ до квитанцій і надав їх суду.

Наявне у позивача свідоцтво про поховання доводить лише той факт, що саме він його отримав, а дописані зверху позивачем власноруч його ПІБ вказують про факт введення суду в оману. Слід критично поставитися і до довідки МКП «Комунтранс» щодо здійснення поховання ОСОБА_6 ОСОБА_1 , оскільки цим також займалася дружина відповідача ОСОБА_11 , яка замовила церковні обряди, копку могили, поминальний обід, робила закупки продуктів та напоїв, а також ритуальних товарів та одягу.

Через перебування відповідача за кордоном на день смерті його матері ОСОБА_16 через знайомого зробив грошовий переказ на ім`я дружини для покриття усіх витрат на поховання, аналогічні перекази він робив постійно і раніше для оплати лікування матері. Його робота за кордоном була вимушеною, у т.ч. через необхідність лікування матері, що потребувало великої кількості грошових коштів.

При цьому померла за декілька днів до смерті отримала пенсію, якою розпорядився позивач, який також отримав виплати на поховання ОСОБА_6 і саме за ці кошти купував ритуальні товари.

Будь-яких інших беззаперечних доказів спільного проживання у матеріалах справи немає.

Вказана квартира була подарована ОСОБА_6 дідом відповідача по лінії батька - ОСОБА_17 .

Більш того, за 20 років ані позивач, ані ОСОБА_6 не зверталися для реєстрації у квартирі померлої ОСОБА_1 . Останній був зареєстрований за іншою адресою. Сама ОСОБА_6 не бажала реєструвати ОСОБА_1 у цій квартирі, оскільки вона належала свекру і перейшла до неї не по лінії кровного споріднення.

Вказані обставини свідчать про те, що сімейних відносин у розумінні ст.3 СК України між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 не існувало.

2. Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умовами, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для застосування даної норми необхідно дотримання ряду умов, а саме:

- тривале опікування;

- матеріальне забезпечення;

- інша допомога спадкодавцеві;

- знаходження у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво.

Однак, ОСОБА_1 опікувався над ОСОБА_6 не тривалий час (з 04.09.2018 р. до 20.10.2018 р.). Окрім цього, отримував компенсацію за надання соціальних послуг, тобто це не було безкорисливою допомогою.

ОСОБА_6 отримувала пенсійні виплати і не потребувала матеріальної допомоги від ОСОБА_1

Більш того, під час відсутності відповідача у місті піклування за ОСОБА_6 у більшості своїй здійснювали ОСОБА_11 (дружина відповідача) та ОСОБА_18 (син відповідача), які купували продукти, прибирали у квартирі, надавали ліки і грошові кошти, передані відповідачем для матері.

Тож вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підтвердження заперечень проти позову сторона відповідача послалася, зокрема на пояснення допитаних у судовому засіданні свідків:

- ОСОБА_19 , яка пояснила, що під час хвороби ОСОБА_6 і її невістка ОСОБА_11 , і онук ОСОБА_20 часто відвідували хвору: готували їжу, прибирали, а після смерті ОСОБА_6 приймали участь у похованні, робили необхідні покупки. Син ОСОБА_5 допомагав матері матеріально, надавав кошти на медикаменти. Щодо участі позивача у догляді ОСОБА_6 їй нічого не відомо, вперше вона побачила його на похоронах ОСОБА_6 . З ОСОБА_6 вона також не спілкувалась;

- ОСОБА_21 , яка пояснила, що невістка ОСОБА_6 (яка захворіла взимку 2018 року і стан здоров`я якої погіршав у вересні 2018 року) ОСОБА_11 з онуком хворої ОСОБА_20 часто по суботах-неділях, а також й серед неділі відвідували ОСОБА_6 : невістка готувала й приносила їжу, прибирала, купувала ліки. Онук під час канікул постійно відвідував ОСОБА_6 .

Зі слів відповідача їй (свідку) відомо, що він допомагав матері матеріально та продуктами.

Вдома у ОСОБА_6 вона (свідок) не була, проте їй відомо, що та проживала з чоловіком;

- ОСОБА_11 - дружини сина і невістки ОСОБА_6 , - яка пояснила, що її свекруха захворіла напередодні нового 2018 року. Її стан здоров`я погіршився у вересні 2018 року, до цього часу її стан здоров`я був стабільним.

Син ОСОБА_6 і її (свідка) чоловік відповідач ОСОБА_5 приймав активну участь у лікуванні матері. Після того, як син ОСОБА_6 поїхав на заробіток обов`язок по догляду його матері вона взяла на себе: купувала за свій рахунок продукти, медикаменти, засоби гігієни, робила прибирання квартири, прала одяг та постільну білизну, організувала та оплатила похорони свекрухи. Позивач сплатив лише 1800 грн.

Весь час, коли свекруха хворіла, вона була з нею на зв`язку в телефонному режимі.

Щодо участі позивача у догляді за ОСОБА_6 , то він й за собою не дуже добре доглядав, не кажучи про ОСОБА_6 Вона (свідок) вимушена була й за ним прибирати бруд. Памперсами свекруха не користувалася, в туалет ходила самостійно, а також, що меблі в квартирі, де проживала свекруха - старі, частина цих меблів - з їхньої квартири, з нових меблів «стінка», що була придбана разом з позивачем.

Зауважила, що ОСОБА_6 мало обмежене коло спілкування, до якого сусіди не входили, зі свідками ОСОБА_22 спілкувалася дуже рідко, з ОСОБА_23 взагалі не спілкувалася;

- ОСОБА_20 сина відповідача й онука ОСОБА_6 , - який пояснив, що протягом часу (більше півроку), коли його баба хворіла на онкозахворювання, вони з матір`ю (він - кожен день, мати два-три рази на тиждень) відвідували її, приносили їжу, робили вологе прибирання, виносили сміття, прали, робили компреси, - і години півтори проводили з нею.

Яке відношення ОСОБА_1 має до баби, йому не відомо, вони з бабою це не обговорювали.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків:

Щодо вимоги встановлення факту проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю без шлюбу більше 20 років.

Пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За змістом частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений такий факт, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту проживання його з однією сім`єю з ОСОБА_6 більше 20 років позивач пов`язує з можливістю спадкування за законом.

Так, в силу статті 1264 ЦК України ОСОБА_1 як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини має право на спадкування за законом у четверту чергу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Костянтинівці Донецької області померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 на а.с.10).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на все належне їй за життя майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_2 (копія нотаріально посвідченого договору дарування на а.с.12-13).

До дня смерті ОСОБА_6 з нею однією сім`єю більше двадцяти років проживав позивач ОСОБА_1 .

Цей факт підтверджено у судовому засіданні показами свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_12 , ОСОБА_25 , спільними сімейними світлинами ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6 (а.с.16).

Про факт проживання однією сім`єю позивача зі спадкодавцем свідчить та обставина, що в позивача залишилися на зберіганні документи ОСОБА_6 на право власності на квартиру, документи, що свідчать про знаходження ОСОБА_6 за життя на лікуванні (а.с.8), квитанції про сплату комунальних послуг (копії на а.с.89-108 й оглянуті в судовому засіданні), свідоцтво про смерть ОСОБА_6 (копія на а.с.10), свідоцтво про поховання (копія на а.с.11,119) та інші.

На підтвердження зазначеного факту суд також приймає як належний та допустимий такий доказ як «Завещание» (а.с.15), виходячи з такого:

Цей заповіт згідно з діючим законодавством є нікчемним, оскільки не дотримує законодавчо встановлених вимог до його форми (стаття 1247 ЦК України). Тож в силу ст.ст.215-216 ЦК України цей заповіт не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Проте у цьому заповіті, складеному 31.08.2018 р. у присутності свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_13 , ОСОБА_6 свідчить про те, що прожила з ОСОБА_1 в цивільному шлюбі за адресою: АДРЕСА_1 більше 20 років.

Стороною відповідача цей факт не спростований й фактично підтверджений свідком з боку відповідача - ОСОБА_11 .

Тож суд вважає позов в частині цих вимог таким, що підлягає задоволенню як обґрунтований належними та допустимими доказами.

Щодо вимоги визнання за позивачем права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 , суд дійшов такого:

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

ОСОБА_6 була особою похилого віку. Тривалий час хворіла та в силу стану свого здоров`я потребувала сторонньої допомоги, яку їй постійно надавав ОСОБА_1 у вигляді нематеріальних послуг (спілкування, моральна підтримка); матеріальних послуг (опікувався нею, кормив, поїв, допомагав при відправленні природних потреб, прибирав приміщення, готував їжу, сплачував комунальні послуги, придбавав ліки, тощо).

Зазначене підтверджено:

- довідкою КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Костянтинівської міської ради» від 16.04.2019 р., згідно якої ОСОБА_6 з 25.05.2012 р. знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні мікрохірургії ока та ЛОР органів міської лікарні № 5 (медична карта № 1782); з 19.04.2013 р. знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні мікрохірургії ока та ЛОР органів міської лікарні № 5 (медична карта № 1343); з 25.11.2013 р. знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні мікрохірургії ока та ЛОР органів міської лікарні № 5 (медична карта № 3982); з 21.02.2018 р. знаходилась на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КНП «БЛІЛ КМР» (медична карта № 690) (а.с.198);

- випискою із медичної карти ОСОБА_6 № 270 від 28.01.2015 р., згідно з якою остання хворіла на гіпертонічну хворобу 2 ступеню, атеросклеротичний кардіосклероз (а.с.8);

- довідкою КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Костянтинівської міської ради» від 31.07.2018 р., згідно з якою ОСОБА_6 знаходиться на обліку у лікаря-онколога та сімейного лікаря з діагнозом: захворювання легенів 4 стадії (а.с.9);

- довідкою КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Костянтинівської міської ради» від 01.03.2019 р., від 02.04.2019 р., згідно з якими ОСОБА_6 знаходилась на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КУ «ЦРЛ» з 21.02.2018 р. по 07.03.2018 р. з діагнозом: захворювання лівої легені, лівобічний гідроторакс (а.с.135,187), та випискою з медичної карти № 690/284, що підтверджує цей факт (а.с.136,188);

- довідкою КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Костянтинівської міської ради» від 06.03.2019 р., згідно з якою ОСОБА_6 обслуговувалась у лікаря ОСОБА_14 . Протоколом лікарської консультативної комісії амбулаторії №1 КП «ЦПМСД Костянтинівської міської ради» від 03.09.2018 р. ОСОБА_6 було надано довідку № 951/3 в тому що вона потребувала сторонньої допомоги у зв`язку із захворюванням лівої легені 4 стадії, а ОСОБА_1 було надано довідку № 950/2 в тому, що він може здійснювати догляд за ОСОБА_6 (а.с.137);

- довідкою КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Костянтинівської міської ради» від 03.04.2019 р., згідно з якою ОСОБА_6 у зв`язку із злоякісним новоутворенням була взята на облік лікаря-онколога 12.03.2018 р. (а.с.194), та копією реєстраційної карти, що підтверджує цей факт (а.с.195);

- довідкою УСЗН Костянтинівської міської ради від 28.01.2019 р., згідно з якою ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні та отримував компенсацію за надання соціальних послуг особі похилого віку ОСОБА_6 (а.с.75), матеріалами особової справи ОСОБА_1 , наданими УСЗН Костянтинівської міської ради на підтвердження цього факту (а.с.204-212), в якій містяться: заява ОСОБА_6 , якою вона надала згоду, щоб її доглядав чоловік ОСОБА_1 , та заява ОСОБА_1 , якою він надав згоду на догляд ОСОБА_6 ;

- довідками Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління ПФ України Донецької області про розмір пенсійних виплат ОСОБА_27 та ОСОБА_1 (а.с.214-216), згідно з якими розмір пенсії ОСОБА_1 був майже вдвічі більший за розмір пенсії ОСОБА_6 .

Крім перелічених доказів факт тривалої хвороби ОСОБА_6 , необхідності догляду за нею, та надання такого догляду ОСОБА_1 весь час його сумісного проживання з ОСОБА_6 підтверджується поясненнями як самого ОСОБА_1 , так і поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_12 , ОСОБА_25 , лікаря ОСОБА_14 . Вказані докази є послідовними, та повністю узгоджуються між собою у своїй сукупності.

При цьому суд критично ставиться до показів свідків сторони відповідача - ОСОБА_11 та ОСОБА_18 . Так, з їх показів вбачається, що вони опікувалися ОСОБА_6 щоденно протягом всього періоду її хвороби шляхом приготування їжі, прибирань, придбання ліків, тощо.

Проте такі відвідування за показами цих свідків тривали близько 1,5 години.

Тож такі покази свідків, по-перше, не спростовують ту обставину, що решту часу доби ОСОБА_6 (яка за показами свідка ОСОБА_11 майже не виходила з дому) опікувався ОСОБА_1 , що підтверджено свідками позивача.

По-друге, за показами свідка ОСОБА_19 під час хвороби ОСОБА_6 і її невістка ОСОБА_11 , і онук ОСОБА_20 відвідували хвору часто, за показами свідка ОСОБА_21 - часто по суботах-неділях, а також й серед неділі. Свідок ОСОБА_18 надав суду пояснення, що навідував ОСОБА_6 кожного ранку. Проте, згідно з поясненнями цього ж свідка, він навчається за стаціонарною формою навчання за межами міста Костянтинівка. Зазначені покази ставлять під сумнів доводи свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_18 щодо щоденного опікування їх ОСОБА_6 й протилежного з боку ОСОБА_1 .

Також з пояснень свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_18 вбачається, що сам відповідач ОСОБА_5 постійно знаходиться на заробітках в Російській федерації, навідував мати рідко та нетривалий час.

Долучена до матеріалів справи квитанція щодо перерахування коштів від ОСОБА_5 на ім`я його дружини ОСОБА_11 не є підтвердженням факту того, що ці грошові кошти були отримані ОСОБА_6 .

Допитані у судовому засіданні свідки відповідача - ОСОБА_19 і ОСОБА_21 про обставини справи обізнані зі слів дружини відповідача - ОСОБА_11 Особисто ОСОБА_6 вони не навідували, з нею не спілкувались, та, відповідно, не можуть спростувати факт догляду за нею ОСОБА_1 .

Не бере до уваги суд і заперечення сторони відповідача проти позову щодо того, що ОСОБА_6 швидко пішла з життя після діагностування тяжкої хвороби, що виключає її безпорадний стан протягом тривалого часу.

Тяжкість хвороби ОСОБА_6 і її безпорадний стан не викликає сумніву у суду. Щодо тривалості такого стану ОСОБА_6 , суд зважає на те, що відчуття часу як і особи, яка хворіє, так і особи, яка за нею доглядає, не вкладається в звичні відчуття часу здорових людей, тим більше, що ОСОБА_29 - особа, яка здійснювала догляд за ОСОБА_6 чоловік похилого віку. Свідок ОСОБА_9 пояснила, що з серпня 2018 року по день смерті ОСОБА_6 ані невістка, ані онук їй навіть не телефонували, оскільки образилися на щось. Тож увесь тягар догляду за хворою ліг на позивача.

Таким чином період хвороби ОСОБА_6 та її безпорадного стану слід вважати тривалим.

Враховуючи викладене, суд дістає висновку про обґрунтованість позову і в частині вимог визнання за ОСОБА_1 права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом.

Тож позов, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.259,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до

ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 )

«про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом» задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу більше 20 років за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення у повному обсязі складено 18.07.2019 р.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя