Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 552/2691/16-ц

провадження № 61-12св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Триголова В. М., Одринської Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі у спільному майні.

Позовну заяву мотивовано тим, що 22 січня 2016 року вона прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, на якій розташовані споруди, не приватизована.

Вказувала, що її сестра ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 не отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частини спадкового майна.

З огляду на те, що ОСОБА_2 перешкоджає їй в користуванні належною їй часткою в спадковому майні, вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд виділити частку в спадковому майні в натурі та присвоїти виділеній в натурі частині майна позивача окрему адресу: АДРЕСА_1 .

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Позовні вимоги мотивувала тим, що її батьку ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті вказаний будинок фактично прийняла у спадщину його дружина (її мати) ОСОБА_3 відповідно до вимог статті 549 ЦК УРСР, але право власності на нього не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що вона є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та прийняла спадщину відповідно до вимог частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем за вказаною вище адресою. Зазначала, що ОСОБА_1 не проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , у тому числі на час її смерті.

Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Святецька І. В. 22 січня 2016 року видала ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що оскільки ОСОБА_1 не прийняла спадщину, то не мала права на отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частини спадкового майна, що належало ОСОБА_3 .

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАТ № 309951, видане ОСОБА_1 22 січня 2016 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І. В., на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту неприйняття спадщини, посилаючись на обставини, викладені в її зустрічній позовній заяві від 21 липня 2016 року.

ОСОБА_2 просила суд встановити факт неприйняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту неприйняття спадщини об`єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі в спільному майні та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки в спільному майні задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 згідно з висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 12 грудня 2016 року № 81 варіантом № 1 в основній частині житлового будинку АДРЕСА_1 літ. «А-1» приміщення: коридору 1-4 площею 3,70 кв. м, кімнату № 1-5 площею 6,30 кв. м, кімнату 1-6 площею 10,2 кв. м, загальною площею 20,2 кв. м; у добудові літ. «а» приміщення: коридору 1-1 площею 3,8 кв. м, топочної

1-2 площею 3,5 кв. м, загальною площею 7,3 кв. м; у добудові літ. «а1» приміщення: тамбура 1 площею 2,5 кв. м.

Інші будівлі та споруди: навіс літ. «а2»; гараж літ. «В»; сарай літ. «Е», альтанка літ. «З», частина сараю літ. «Б», колодязь питний № 2, частина огорожі № 3.

Виділено ОСОБА_1 земельну ділянку площею 232 кв. м. Земельна ділянка описується наступними межами: з боку земель міської ради (вул. Гетьмана Івана Виговського) довжина межової лінії складає: 0,39 м, 3,28 м, 2,15 м, 1,86 м, 4,29 м; з боку земельної ділянки, що пропонується ОСОБА_2 , довжина межової лінії складає: 2,03 м, 6,14 м, 2,1 м, 1,66 м, 2, 55, 2,43 м, 1, 57 м, 3, 59 м, 2,8 м, 2,41 м, 3,42 м, 0,63 м; з боку земельної ділянки на АДРЕСА_8 довжина межової лінії складає 4,04 м; з боку земельної ділянки на АДРЕСА_9 довжина межової лінії складає: 0,2 м, 5,29 м, 0,31 м, 10,49 м.

Виділено ОСОБА_2 згідно з висновком № 81 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 12 грудня 2016 року за варіантом № 1 в основній частині житлового будинку літ. «А-1» приміщення: кімнату 1-7 площею 21,4 кв. м, загальною площею 21,4 кв. м; в добудові літ. «а» приміщення кухні 1-3 площею 7,2 кв. м; в добудові літ. «а1» приміщення ванної 1-8 площею 2,8 кв. м.

Інші будівлі та споруди: частина сараю літ. «Б», погріб літ. «б», вбиральня літ. «Д», теплиця літ. «Т», навіс літ. «К», навіс літ. «И», огорожа № 1, частина огорожі № 3.

Виділено ОСОБА_2 земельну ділянку площею 368 кв. м. Земельна ділянка описується такими межами: з боку земель міської ради (вул. Гетьмана Івана Виговського) довжина межової лінії складає 6,23 м; з боку земельної ділянки на АДРЕСА_7 довжина межової лінії складає: 14,75 м, 13,63 м, 4,57 м; з боку земельної ділянки на АДРЕСА_6 , 7 довжина межової лінії складає: 5,48 м, 7,54 м, 4,96 м, 0,26 м; з боку земельної ділянки по АДРЕСА_8 довжина межової лінії складає 11,65 м.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним відмовлено за безпідставністю.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту неприйняття спадщини відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1 280 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 640 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2017 року справа була повернута до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в місячний строк.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2017 року виділено ОСОБА_1 згідно з висновком № 81 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 12 грудня 2016 року варіанта № 1 в основній частині житлового будинку АДРЕСА_1 літ. «А-1» приміщення: коридору 1-4 площею 3,70 кв. м, кімнату № 1-5 площею 6,30 кв. м, кімнати 1-6 площею 10,2 кв. м, загальною площею 20,2 кв. м на суму 32 956 грн; в добудові літера «а» приміщення: коридору

1-1 площею 3,8 кв. м, топочної 1-2 площею 3,5 кв. м, загальною площею 7,3 кв. м, на суму 10 960 грн; в добудові літера «а1» приміщення: тамбура 1 площею 2,5 кв. м на суму 2 617 грн.

Інші будівлі та споруди: навіс літ. «а2» - 1 708 грн; гараж літ. «В» - 8141 грн; сарай літ. «Е» - 3 005 грн, альтанку літера «З» 2 257 грн, частину сараю літера «Б» 8 375 грн, колодязь питний № 2 - 7 582 грн, частина огорожі № 3 - 2 048 грн.

ОСОБА_2 виділено будівлі та споруди на суму 79 649 грн, що складає 11/25.

Виділено ОСОБА_1 земельну ділянку площею 232 кв. м. Земельна ділянка описується наступними межами: з боку земель міської ради (вул. Гетьмана Івана Виговського) довжина межової лінії складає: 0,39 м, 3,28 м, 2,15 м, 1,86 м, 4,29 м; з боку земельної ділянки, що пропонується ОСОБА_2 , довжина межової лінії складає: 2,03 м, 6,14 м, 2,1 м, 1,66 м, 2, 55, 2,43 м, 1,57 м, 3, 59 м, 2,8 м, 2,41 м, 3,42 м, 0,63 м; з боку земельної ділянки на АДРЕСА_8 довжина межової лінії складає 4,04 м; з боку земельної ділянки по АДРЕСА_9 довжина межової лінії складає: 0,2 м, 5,29 м, 0,31 м, 10,49 м.

ОСОБА_2 виділено в користування земельну ділянку площею 232 кв. м, що менше на 54 кв. м від ідеальної частки.

Виділено ОСОБА_2 згідно з висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 12 грудня 2016 року № 81 за варіантом № 1 в основній частині житлового будинку літ. «А-1» приміщення: кімнату

1-7 площею 21,4 кв. м, загальною площею 21,4 кв. м на суму 34 913 грн; у добудові літ. «а» приміщення кухні 1-3 площею 7,2 кв. м; у добудові літ. «а1» приміщення ванної 1-8 площею 2,8 кв. м на суму 2 932 грн.

По іншим будівлям та спорудам: частина сараю літ. «Б» - 14 872 грн; погріб літ. «б» - 3 101 грн; вбиральня літ. «Д» - 2 285 грн; теплиця літ. «Т» - 16 263 грн; навіс літ. «К» - 2 925 грн; навіс літ. «И» - 5 450 грн; огорожа № 1 - 4 829 грн; частина огорожі № 3 - 2 974 грн.

ОСОБА_1 виділені будівлі та споруди на суму 101 353 грн, що складає 14/25 частки.

За таким поділом будівель реальними частками співвласників будуть: у співвласника № 1 - 11/25, у співвласника № 2 - 14/25. Різниця часток при такому поділу будівель буде складати 10 852 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю вартості часток у сумі 10 852 грн.

Щоб виконати такий варіант поділу, ОСОБА_1 необхідно здійснити такі переобладнання в будинку: закласти дверний отвір із коридору 1-1 площею 3,8 кв. м у кухню 1-3 площею 7,2 кв. м та із коридору 1-4 площею 3,70 кв. м в кімнату 1-7 площею 21,4 кв.м. Розібрати перегородку з дверним отвором між коридором 1-1 площею 3,8 кв.м та топочною 1-2 площею 3,5 кв. м. Об`єднане приміщення використовувати як кухню. Улаштувати ОСОБА_2 дверні отвори із приміщення на вулицю та з приміщення 1-3 площею 7,2 кв. м у приміщення 1-7 площею 21,4 кв. м. До частини будинку добудувати тамбур глибиною не менше 1,5 м.

Обладнати виділені частини будинку самостійним опаленням та електропостачанням. Інженерну мережу газопостачання та електропостачання залишити в спільному користуванні, провівши реконструкцію в межах частини, що пропонується другому співвласнику, та обладнавши лічильниками.

Переобладнання необхідно робити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2009 «Організація будівельного виробництва» і «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт».

Виділено ОСОБА_2 земельну ділянку площею 368 кв. м (на плані синього кольору). Земельна ділянка описується наступними межами: з боку земель міської ради (вул. Гетьмана Івана Виговського) довжина межової лінії складає: 6,23 м; з боку земельної ділянки по АДРЕСА_7 довжина межової лінії складає: 14,75 м, 13,63 м, 4,57 м; з боку земельної ділянки по АДРЕСА_10 довжина межової лінії складає: 5,48 м, 7,54 м, 4,96 м, 0,26 м; з боку земельної ділянки по АДРЕСА_8 довжина межової лінії складає 11,65 м.

ОСОБА_1 виділено в користування земельна ділянка площею

368 кв. м, що більше на 54 кв. м від ідеальної частки.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання спадкодавця, тому відповідно до вимог чинного законодавства України нотаріус правомірно видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини спірного спадкового майна. Крім того, враховуючи технічну можливість виділу ОСОБА_1 частки із спільного майна сторін, її позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому суд вважав, що варіант № 1 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 12 грудня 2016 року № 81 є більш прийнятним для сторін і відповідає їх інтересам та вимогам чинного законодавства України. Разом з цим зазначив, що в задоволенні вимоги ОСОБА_1 щодо присвоєння окремої адреси необхідно відмовити, так як суд не наділений повноваженнями щодо присвоєння адреси виділеній в натурі частині майна.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2017 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі в спільному майні скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі в спільному майні відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплаченого судового збору в сумі 640 грн скасовано. В іншій частині додаткове рішення суду залишено без змін.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2017 року скасовано.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що внаслідок самочинного будівництва спірний будинок втратив тотожність із тим, який сторони отримали у спадщину, тому він не може бути предметом поділу згідно з положеннями статей 364, 367 ЦК України. Водночас, вирішуючи спір за позовними вимогами ОСОБА_2 , суд першої інстанції правомірно зазначив про те, що оскільки ОСОБА_1 зареєстрована за адресою проживання спадкодавця, то вона вважається такою особою, що прийняла спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду апеляційної інстанції про передчасність звернення ОСОБА_1 до суду з вимогами про виділ частки в натурі та неможливість вирішення цього спору, з огляду на наявність самочинно збудованих об`єктів, які належать до спірного будинку, є помилковими. Згідно з висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 12 грудня 2016 року на частині земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 , був розташований лише один об`єкт самочинного будівництва - сарай літ. «Е», який ОСОБА_2 демонтувала. Добудова до спірного житлового будинку літ. «а1», а також теплиця літ. «Т» знаходяться у користуванні ОСОБА_2 , остання дій щодо отримання свідоцтва на право власності не вчиняла, що не може перешкоджати виділу ОСОБА_1 частки майна в натурі.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину більше ніж через 12 років після смерті спадкодавця, не проживала постійно з ОСОБА_3 на момент її смерті та не зверталася до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Підстави вважати, що ОСОБА_1 прийняла спадщину на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України, відсутні, оскільки реєстрація місця проживання останньої за адресою спадкодавця не підтверджує постійне її проживання у спірному будинку.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 та витребувано матеріали цивільної справи з Київського районного суду м. Полтави.

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки у спільному майні, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту неприйняття спадщини призначено до судового розгляду.

У лютому 2018 року цивільна справа № 552/2691/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданому у березні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 зазначила, що спірний житловий будинок не підлягає поділу з виділенням часток в натурі, оскільки до його складу входять об`єкти самочинного будівництва.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди встановили, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числа кімнат від однієї до п`яти включно від 16 квітня 1964 року ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальною площею 600 кв. м, для будівництва житлового будинку (а. с. 78-79).

30 квітня 1965 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, під час перебування в якому у них народилися дочки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 червня 2005 року житловий будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 на праві власності. Технічний паспорт від 08 липня 2005 року на указаний будинок було оформлено на ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті спадщину у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , фактично прийняла його дружина ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час судового розгляду встановлено і не заперечувалось сторонами, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Основні норми спадкового права України систематизовані у Книзі VI Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, часу відкриття спадщини тощо.

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Положеннями частини першої статті 1268 ЦК України встановлено право спадкоємця прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктами 3.21, 3.22 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України

від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановивши, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою знаходження спірного житлового будинку, який одночасно є об`єктом спадкування, а також врахувавши, що ОСОБА_2 на підтвердження доводів своїх позовних вимог не надала суду належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 не проживала постійно в указаному будинку на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 , апеляційний суд обгрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення факту неприйняття ОСОБА_1 спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_1 на 1/2 частини спадкового майна.

Доводи касаційної скарги в цій частині висновків апеляційного суду не спростовують та направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Також колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про неможливість виділу сторонам частин спірного житлового будинку в натурі у даному випадку.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Пунктом 2.3 глави 2 цієї Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, таким чином виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Будівництво об`єкта нерухомого майна є самочинним за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у від 04 грудня 2013 року справі № 6-130цс13.

З матеріалів справи відомо, що до складу спільного майна сторін, яким є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , входять самочинно збудовані об`єкти, а саме: добудова до житлового будинку літ. «а1», сарай літ. «Е» та теплиця літ. «Т».

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Отже, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційних скарг про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених у судовому порядку доказів, висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування рішення апеляційного суду.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Ю. В. Черняк