Справа № 645/2851/18
Провадження № 2/645/177/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2019 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді - Мартинової О.М.,

секретар судових засідань Костін О.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна.

В обґрунтування своїх вимог за позовом ОСОБА_1 зазначив, що 09.10.2004 року він уклав шлюб з відповідачкою по справі.В період шлюбу, в 2005 році подружжя,на спільні грошові кошти, придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .При покупці зазначеної квартири, правоустановлюючи документи були оформлені на ім`я відповідачки. Однак, як стало відомопозивачу, відповідачка звернулася до агентства нерухомості для пошуку потенційних покупців на зазначену квартиру. Вважає, що кожна річ набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Неповнолітніх дітей сторони не мають. З середини 2017 року позивач фактично не має нічого спільного з відповідачем, окрім зареєстрованого шлюбу та спільної квартири. Таким чином, просить суд здійснити поділ майна між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , квартири за адресою: АДРЕСА_1 та визнати право власності на Ѕ частини вказаної квартири за позивачем та відповідачем по справі.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 травня 2018 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено заборону відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2018 року позов було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за вищевказаним позовом.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року прийнято відмову позивача від позову в частині розірвання шлюбу.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2019 року справу було призначено до розгляду по суті.

Відповідач ОСОБА_2 надала до суду заяву - відзив на позовну заяву, в якій посилається на те, що в квартирі АДРЕСА_2 , з ними мешкає їх син ОСОБА_3 , 1994 року народження. Тому вважає, що його інтереси також повинні бути враховані при поділі квартири, оскільки при поділу квартирі на дві рівні половини, позивач буде володіти 29,9 кв.м., відповідачу та сину залишиться лише по 14,95 кв.м. Також, відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного підтвердження факту свого працевлаштування та розміру своєї заробітної плати, що дозволяв би значною мірою, матеріально приймати участь у купівля спірної квартири. Таким чином, просить відмовити у визнанні права власності на Ѕ частини квартири, як просить позивач та визнати за позивачем 1/3 частину квартири, що дорівнює 19,93 кв.м..

У судове засідання позивач та представник позивача, не з`явилися, повідомлялися про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином. Однак представник позивача, що дії на підставі довіреності від 09.11.2016 року, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також в матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, причину не явки суду не відомі.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають у шлюбі, якій було зареєстровано 09 жовтня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 359 (копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 ).

Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 08 грудня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю., реєстраційний № 6173, ОСОБА_2 набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК Українивстановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК Українивстановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК Українивстановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК Українивстановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК Українивстановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

В судовому засіданні встановлено, що сторони не заперечували той факт, що спірна квартира придбана ними під час шлюбу та в інтересах родини. Неповнолітніх дітей сторони не мають.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК Українив окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК України).

Згідно зі ст. ст.12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, обставина, того, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі сторонами по справі не є достатньою підставою для відступлення від рівності часток при поділі майна. Разом з тим, відповідачем не надано доказів, того що повнолітня дитина є непрацездатною. Інших посилань на докази того, що є істотні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя, суду не надано.

Оскільки по справі не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності, суд дійшов висновку, що спірна квартира, яка є об`єктом спільної сумісної власності сторін, підлягає поділу між сторонами по 1/2 частині кожному з подружжя, таким чином вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно доч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем по справі ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 2220,30 грн., що підтверджується квитанцією № 9 від 23 травня 2018 року та квитанцією № 17 від 12 жовтня 2018 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-81, 82, 141, 258-259, 263-265, 272, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задовольнити.

Здійснити поділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2220,30 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 ,зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 17 липня 2019 року.

Суддя