Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 361/3319/14-ц

провадження № 61-15940св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Друга судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Богданівська сільська рада Броварського району Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року у складі судді Шинкаря А, О. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Коцюрби О. П., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, про визнання незаконними рішення, державних актів на право власності на земельні ділянки та усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що на підставідоговору дарування житлового будинку, укладеного 24 червня 2009 року між нею та ОСОБА_3 , вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та користується земельною ділянкою за цією ж адресою площею 0,20 га. Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Олейчик В. В. У грудні 2013 року їй стало відомо, що рішенням ХІІ сесії VI скликання Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 12 грудня 2011 року № 99 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , на підставі якого відповідач 20 серпня 2012 року отримала два державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,2500 га та площею 0,0500 га.

Позивач, посилаючись на те, що у власність відповідача перейшла частина земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні та на якій знаходяться належні їй господарські споруди, зокрема, колодязь, хвіртка та ворота, чим порушуються її права як землекористувача та власника майна, просила визнати протиправним та скасувати рішення Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 26 грудня 2011 року № 99 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати недійсними видані на ім`я ОСОБА_2 на підставі цього рішення державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,2500 га та площею 0,0500 га.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Броварського районного суду Київської області від 15 червня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ХІІ сесії VI скликання Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 12 грудня 2011 року № 99 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність ОСОБА_2 » в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення ХІІ сесії VI скликання Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 12 грудня 2011 року № 99 на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 20 серпня 2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землею за № 22101.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на земельній ділянці, яка була передана у власність відповідача оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування, знаходяться належні позивачеві об`єкти нерухомості, зокрема колодязь, хвіртка та ворота. Оскільки у власність громадянина може бути передана лише вільна земельна ділянка, суд першої інстанції виходив з незаконності рішення Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 12 грудня 2011 року № 99 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, відтак й державного акту на землю, виданого на підставі такого рішення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Броварського районного суду Київської області від 15 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи, проведеної по справі, на спірній земельній ділянці, переданій відповідачеві у власність дійсно частково розташований колодязь, право власності позивача на який зареєстроване належним чином та ніким не скасоване, отже оскаржене рішення сільської ради, яким відповідачеві була передана земельна ділянка з розташованою на ній спорудою позивача, як і виданий на його підставі державний акт на право власності на землю, не можуть вважатися законними. З такими висновками суду першої інстанції погодився й апеляційний суд.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У березні 2017 року ОСОБА_2 засобом поштового зв`язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права в частині задоволених позовних вимог, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій в цій частині скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у позові відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту порушеного права. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з порушення майнових прав позивача як власника майна, а не як землекористувача чи землевласника. На думку заявника, позивач мала б звернутись за захистом порушених прав як власника майна саме виходячи з норм цивільного законодавства, а не Земельного кодексу України та ставити питання про усунення перешкод у користуванні власністю, а не скасуванні рішення органу місцевого самоврядування та державного акта.

При цьому заявник у касаційній скарзі зазначає, що вона набула право користування спірною земельною ділянкою відповідно до положень частини другої статті 120 ЗК України, та отримала у власність ту частину земельної ділянки, яка перебувала у користуванні її батька - ОСОБА_4 , спадкоємицею якого вона є.

Також заявник у касаційній скарзі посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору залишили поза увагою, що згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 07 листопада 2016 року № 20590/15-41 (аркуш 22) при дослідженні меж земельної ділянки згідно з відомостями вирахування дирекційних та внутрішніх кутів, зокрема встановлено, що колодязь не потрапляє в межі спірної земельної ділянки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У травні 2017 року ОСОБА_1 подала засобом поштового зв`язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких позивач, посилаючись на правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, просила касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

30 березня 2018 року справу № 361/3319/14-ц та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновків про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції й ухвали апеляційного суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору дарування житлового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Олейчик В. В. 24 червня 2009 року.

Рішенням ХІІ сесії VI скликання Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 12 грудня 2011 року № 99 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність ОСОБА_2 » затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 отримала 20 серпня 2012 року державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Судами встановлено, що на спірній земельній ділянці площею 0,2500 га розташовані належні позивачеві господарські споруди: колодязь, що підтверджується збірним кадастровим планом та фототаблицею винесення меж земельної ділянки ОСОБА_2 в натурі.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 07 листопада 2016 року № 20590/15-41, складеного Київським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз, на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_5 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , згідно меж, визначених документацією із землеустрою, знаходиться колодязь.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно зі статтею 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з частинами другою - третьою статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, визначившись з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов правильного висновку про визнання протиправним та скасування рішення ХІІ сесії VI скликання Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 12 грудня 2011 року № 99 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність ОСОБА_2 » в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , а також визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі згаданого рішення на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, погодився з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, і обґрунтовано зауважив, що на спірній земельній ділянці, переданій відповідачеві у власність дійсно частково розташований колодязь, право власності позивача на який зареєстроване належним чином та ніким не скасоване, взявши до уваги висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 07 листопада 2016 року № 20590/15-41. При цьому апеляційний дійшов правильного висновку про те, що оскаржене рішення сільської ради, яким відповідачеві була передана земельна ділянка з розташованою на ній спорудою позивача, як і виданий на його підставі державний акт на право власності на землю, не можуть вважатися законними.

Не заслуговують на увагу доводи заявника у касаційній скарзі про те, що позивачем при зверненні до суду з позовом був неправильно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки саме позивач обирає яким чином він має намір захисти своє порушене права, а суд в залежності від встановлених обставин та наданих сторонами доказів повинен вирішити спір та ухвалити рішення, визначившись яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Необґрунтованими є аргументи заявника у касаційній скарзі про те, що суди залишили поза увагою ту, обставину, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 07 листопада 2016 року № 20590/15-41 (аркуш 22) при дослідженні меж земельної ділянки згідно з відомостями вирахування дирекційних та внутрішніх кутів встановлено, що колодязь не потрапляє в межі спірної земельної ділянки.

Судами першої та апеляційної інстанцій досліджено всі докази та надана їм відповідна оцінка, натомість інформація, на яку посилається заявник, викладена в описовій частині висновку та виокремлено заявником із загального контексту без врахування висновку експерта, яким встановлено, що належний позивачеві колодязь знаходиться на спірній земельній ділянці.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться лише до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційної скарги ці висновки не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов