Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 308/9165/15-ц

провадження № 61-18479св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року у складі судді Придачука О. А. та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Кожух О. А., Кондора Р. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 29 вересня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (із змінами внесеними згідно з додатковим договором від 12 серпня 2009 року), за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 30 000 дол. США на строк до 28 вересня 2023 року. На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором укладено договори поруки: 29 вересня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 , а 12 серпня 2009 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3

ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим станом на 30 березня 2015 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 5 364,68 дол. США.

У липні 2015 року відповідачам було направлено вимогу про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором, в якій повідомлено про наявну заборгованість та повідомлено про необхідність погасити кредитну заборгованість. Проте заборгованість за кредитним договором не погашена.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Кредобанк»просило суд: стягнути солідарно на користь ПАТ «Кредобанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 529,84 дол. США, з яких: 22 372,12 дол. США заборгованості за тілом кредиту, 2 201,56 дол. США заборгованості за простроченими відсотками та 956,16 дол. США пені; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 529,84 дол. США, з яких: 22 372,12 дол. США заборгованості за тілом кредиту, 2 201,56 дол. США заборгованості за простроченими відсотками та 956,16 дол. США пені.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року позов ПАТ «Кредобанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 529,84 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала, що є підставою для стягнення з неї заборгованості за кредитним договором відповідно до наданого банком розрахунку, який відповідає вимогам закону та умовам договору. При цьому, відмовляючи у задоволенні позову до поручителів, суд першої інстанції вважав, що порука припинилася на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки банк пропустив шестимісячний строк звернення до поручителів з дня настання строку виконання основного зобов`язання, а порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Кредобанк» задоволено частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Кредобанк».

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 265,65 дол. США, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 19 583 дол. США, заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 682,65 дол. США, а також 8 842,34 грн пені.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 265,65 дол. США, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 19 583 дол. США, заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 682,65 дол. США, а також 8 842,34 грн пені.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 308,03 дол. США, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 789,12 дол. США, заборгованість за відсотками у розмірі 1 518,91 дол. США, а також 13 636,97 грн пені.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» судовий збір у розмірі 2 557,80 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» судовий збір у розмірі 2 046,24 грн.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредобанк» судовий збір у розмірі 2 046,24 грн.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов ПАТ «Кредобанк», виходив із того, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, це є підставою для стягнення з неї грошових коштів за цим договором, однак у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

При цьому обидва договори поруки припинилися лише в частині тих ануїтетних платежів (які були несплачені), строк виконання яких настав поза межами шестимісячного строку до звернення банку до суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ПАТ «Кредобанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову ПАТ «Кредобанк» у повному обсязі, у тому числі пеню стягнути у доларах США.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і витребувано цивільну справу № 308/9165/15-ц з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

У червні 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року справу за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки строк відповідно до змісту цієї статі обчислюється від дня настання строку виконання основного зобов`язання або від дати застосування права на повернення кредиту достроково (пункт 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд України від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, предметом якої був спір про визнання поруки припиненою.

Банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів шляхом направлення вимоги поручителям 01 липня 2015 року із зазначенням терміну для погашення заборгованості до 08 липня 2015 року. Отже, шестимісячний термін для пред`явлення позовної заяви до поручителів не пропущений, оскільки позивач звернувся до суду із позовом 27 липня 2015 року, а порука у зв`язку із зазначеним є чинною щодо всіх платежів.

Крім того, зазначається, що в оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції самостійно здійснив розрахунок заборгованості у доларах США та зазначив її еквівалент у гривні, однак такі дії суду можуть стати перешкодою у стягненні заборгованості у іноземній валюті під час здійснення виконавчих дій.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 вересня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (із змінами, внесеними згідно з додатковим договором від 12 серпня 2009 року), за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 30 000 дол. США на строк до 28 вересня 2023 року. На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором укладено договори поруки: 29 вересня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 , а 12 серпня 2009 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3

ОСОБА_1 порушила свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим станом на 30 березня 2015 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 5 364,68 дол. США.

Станом на 30 березня 2015 року загальний розмір заборгованості (строкова та прострочена) за кредитним договором склав 24 573,68 дол. США, з яких: 22 372,12 дол. США - неповернута сума кредиту; 2 201,56 дол. США - прострочені відсотки.

Сума пені за несвоєчасне виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором за період з 21 березня 2014 року до 30 березня 2015 року складає 956,16 дол. США.

У зв`язку із наявною простроченою заборгованістю за кредитним договором у липні 2015 року відповідачам було направлено вимогу про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором, в якій було повідомлено про наявну заборгованість та про необхідність погасити кредитну заборгованість. Проте така вимога виконана не була.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Кредобанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду в частині стягнення пені не відповідає.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша та друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Судом установлено, що умови договорів поруки про їхню дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України.

Отже, у цьому випадку має застосовуватися положення частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах: від 24?вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Судом установлено, що поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки, умовами кредитного договору передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше останнього числа кожного місяця, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК Українистрок пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК Українипорука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Судом установлено, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, а саме недодержання нею графіку погашення як тіла кредиту, так і процентів за користування кредитними коштами, станом на 30 березня 2015 року виникла прострочена заборгованість у розмірі 5 364,68 дол. США.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором прострочена заборгованість виникла з жовтня 2013 року (а.с. 37, т. 1).

01 липня 2015 року ПАТ «Кредобанк» направило поручителям: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимогу, в якій повідомив про те, що строк повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредитну заборгованість потрібно погасити до 08 липня 2015 року (а.с. 41-44, т. 1).

14 липня 2015 року ПАТ «Кредобанк» направило позичальникові вимогу, в якій повідомив про те, що строк повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредитну заборгованість потрібно погасити до 31 липня 2015 року (а.с. 39-40, т. 1).

З позовом до суду ПАТ «Кредобанк» звернулося 27 липня 2015 року, а відтак всі ануїтетні платежі, строк сплати яких настав станом на 27 січня 2015 року і які не сплачені, знаходяться за межами шестимісячного строку, у зв'язку з чим до них можуть бути застосовані положення частини четвертої статті 559 ЦК України.

Таким чином, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з дотриманням вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року,дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала і це є підставою для стягнення з неї грошових коштів за цим договором, однак у зв`язку з порушенням боржником зобов`язання, яке забезпечене порукою, ОСОБА_1 і поручителі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідають перед кредитором як солідарні боржники. При цьому поручителі відповідають у межах шестимісячного строку до пред`явлення позову з урахуванням щомісячних платежів (частина четверта статті 559 ЦК України).

Доводи касаційної скарги про те, що порука є чинною щодо всіх платежів не заслуговують на увагу, оскільки ці твердження були предметом висновку судів, їм дана належна правова оцінка.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись з висновком апеляційного суду про стягнення пені у гривні, оскільки ПАТ «Кредобанк» у позові просило суд стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором у доларах США, зокрема і пеню, цих вимог банк не змінював.

Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні (частина перша статті 524 ЦК України).

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за договорами, укладеними між резидентами на території України.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (пункт 47 постанови від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18).

Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови кредитного договору, передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року (провадження № 6-211цс17) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18).

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині стягнення пені з ухваленням нового рішення в цій частині, в іншій частині судові рішення підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2017 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення пені скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Кредобанк» пеню у розмірі 376,11 доларів США.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Кредобанк» пеню у розмірі 376,11 доларів США.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Кредобанк» пеню у розмірі 580,05 доларів США.

У решті рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк