Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 754/13412/16-ц

провадження № 61-35474св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвин Валентина Геннадіївна,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 рішення Апеляційного суду м. Києва

від 22 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Оніщука М. І.,

Українець Л. Д., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Литвин В. Г. (далі - приватний нотаріус КМНО Литвин В. Г.), третя особа -

ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними та визнання заяви недійсною.

Позовна заява мотивована тим, що вона є рідною дочкою ОСОБА_3 , 1949 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя її батько зловживав алкоголем, страждав на ряд психічних та соматичних захворювань і за своїм психічним станом не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час судового розгляду справи про визнання шлюбу недійсним внаслідок фіктивності вона дізналася про те, що 16 квітня 2008 року приватним нотаріусом КМНО Литвин В. Г. засвідчено справжність підпису ОСОБА_3 на заяві про встановлення його батьківства щодо ОСОБА_4 та посвідчено заповіт від його імені на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Нотаріусом не було перевірено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрований 30 грудня 2006 року, а ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . У порушення Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про вчинення нотаріальних дій не відмовила у вчиненні нотаріальної дії та не роз`яснила особі, яка звернулась до неї за вчиненням нотаріальної дії, що встановлення батьківства проводиться органами реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) або у судовому порядку. Також нотаріус не визначив обсяг цивільної дієздатності її батька. Вважала дії нотаріуса неправомірними, а посвідчену ним заяву недійсною.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати дії приватного нотаріуса КМНО Литвин В. Г. щодо посвідчення 16 квітня

2008 року заяви ОСОБА_3 , 1949 року народження, про встановлення батьківства, що зареєстрована в реєстрі за № 31 та копії з цієї заяви, що зареєстрована в реєстрі за № 32 від 16 квітня 2008 року, неправомірними та визнати заяву недійсною.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року у складі судді Шевчука О. П., з урахуванням ухвали цього ж суду

від 27 вересня 2017 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії приватного нотаріуса КМНО Литвин В. Г. щодо посвідчення 16 квітня 2008 року заяви ОСОБА_3 , 1949 року народження, про встановлення батьківства. Визнано заяву ОСОБА_3 ,. 1949 року народження, про встановлення батьківства, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Литвин В. Г. за реєстровим № 31 від 16 квітня 2008 року недійсною.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статті

202 ЦК України суд визнав заяву ОСОБА_3 одностороннім правочином, який породжує для нього права та обов`язки щодо дитини. Суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 на час подання заяви про визнання батьківства не міг у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій, що є підставою для визнання одностороннього правочину - заяви про визнання батьківства недійсною. Щодо вимог позивача про визнання дій нотаріуса протиправними зазначена вимога також підлягала задоволенню з тих підстав, що відповідно до вимог чинного законодавства батьківство може встановлюватись виключно органами РАЦС України або в судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року апеляційну скаргу представника приватного нотаріуса КМНО Литвин В. Г. - Перетятька О. В. задоволено.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що на момент складання спірної заяви та засвідчення нотаріусом на ній підпису

ОСОБА_3 останній вже був записаний як батько ОСОБА_4 у свідоцтві про народження, яке видано уповноваженим державним органом, а тому висновок про встановлення саме нотаріусом факту батьківства, є безпідставними. Також про відсутність встановлення нотаріусом факту батьківства свідчить й сам зміст заяви, який складено зі слів

ОСОБА_3 , де він вказує, що вважає ОСОБА_4 своєю законною дочкою й свого батьківства не заперечує.

Виходячи зі змісту Закону України «Про нотаріат», а також положень статті 16 ЦК України, у судовому порядку можливо оскаржити лише дії приватного нотаріуса у разі їх невідповідності на предмет вимоги закону щодо порядку їх здійснення, а Законом України «Про нотаріат», ЦК України не передбачено можливість визнання заяви, посвідченої нотаріусом недійсною. Заява, яка є предметом судового спору не підпадає під ознаки правочину та не є такою за своєю юридичною природою. Суд визнав заяву ОСОБА_3 одностороннім правочином, який породжує для нього права та обов`язки щодо дитини, проте такий висновок не ґрунтується на вимогах закону. Доказів суперечності заяви вимогам законодавства не встановлено, а встановлені обставини свідчать про те, що дії нотаріуса щодо засвідчення справжності підпису відповідали вимогам закону.

Оскільки ОСОБА_3 на вимогу нотаріуса під час засвідчення його підпису у спірній заяві надав свідоцтво про народження ОСОБА_4 , в якому він зазначений як її батько, то отримавши таке свідоцтво нотаріус не вправі був відмовити у засвідченні підпису батька, його волевиявлення стосовно своєї дитини, якщо це не суперечить правам дитини.

При цьому, апеляційний суд вважав, що висновки районного суду про визнання дій нотаріуса неправомірними та визнання нотаріально засвідченої заяви недійсною, не відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам в їх сукупності та вимогам закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у грудні 2017 року,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса КМНО Литвин В. Г., третя особа - ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними та визнання заяви недійсною призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що нотаріусом не було перевірено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано 30 грудня 2006 року, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому нотаріус не мала права вчиняти нотаріальну дію по засвідченню підпису на заяві про встановлення батьківства ОСОБА_3 , повинна була відповідно до Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відмовити у вчиненні нотаріальної дії та роз`яснити особі, що звернулася до неї за вчиненням нотаріальної дії, що встановлення батьківства проводиться відділами РАЦС чи судом. Крім того, нотаріус у порушення статті 44 Закону України «Про нотаріат» не визначила обсяг цивільної дієздатності ОСОБА_3 та не встановила підстав для відмови у вчиненні нотаріальних дій, так як вважала, що за своїм психічним станом та в силу психічних і соматичних захворювань на період звернення до нотаріуса ОСОБА_3 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року визнано недійним шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у зв`язку з його фіктивністю та виключено відомості про особу ОСОБА_3 , як про батька ОСОБА_4 , з актового запису № 953 від 23 липня 2007 року, складеного в Книзі реєстрації народжень відділом РАЦС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком ОСОБА_4 .

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив приватного нотаріуса КМНО Литвин В. Г. на касаційну скаргу ОСОБА_1 у якому вона просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3

(а. с. 10, 11).

30 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , актовий запис № 953, батьками якої у свідоцтві про народження, виданого 12 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_2

(а. с. 26).

16 квітня 2008 року приватним нотаріусом КМНО Литвин В. Г. засвідчено справжність підпису ОСОБА_3 , 1949 року народження, на заяві, наступного змісту: «Цією заявою підтверджую, що добровільно дав згоду своїй дружині ОСОБА_2 на штучне запліднення або на зачаття від іншого біологічного батька, у зв`язку з поганим станом мого здоров`я й імовірності народження неповноцінної дитини. ОСОБА_4 , 2007 року народження, вважаю своєю законною дочкою й мого батьківства не заперечую» (а. с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 12).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до Закону України «Про нотаріат» та статті 260 розділу 28 «Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (у редакції чинній на момент вчинення оспорюваних дій), нотаріус засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові і які не мають характеру угод та не місять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. Нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою, на підставі відповідних документів.

Згідно зі статтею 262 «Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», (у редакції чинній на момент вчинення оспорюваних дій), нотаріус не може засвідчувати справжність підпису фізичної особи на документі, у якому стверджуються обставини, право посвідчення яких належить лише відповідному державному органові (час народження, шлюбу, смерті, наявність хвороби, інвалідності, права власності на майно тощо).

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Виходячи зі змісту цього Закону, а також положень статті 16 ЦК України, у судовому порядку можливо оскаржити лише дії приватного нотаріуса у разі їх невідповідності на предмет вимоги закону щодо порядку їх здійснення.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів у справі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що Законом України «Про нотаріат» та ЦК України не передбачено визнання заяви, посвідченої нотаріусом недійсною. На момент складання спірної заяви та засвідчення нотаріусом на ній підпису ОСОБА_3 останній вже був записаний як батько

ОСОБА_4 у свідоцтві про народження, яке видано уповноваженим державним органом, а тому висновок про встановлення саме нотаріусом факту батьківства, є безпідставним. Також відсутність встановлення нотаріусом факту батьківства свідчить й сам зміст заяви, який складено зі слів ОСОБА_3 , де він вказує, що вважає ОСОБА_4 своєю законною дочкою й свого батьківства не заперечує.

Правильним є висновок апеляційного суду про те, що у розумінні статті 49 Закону України «Про нотаріат», у відповідача не було правових підстав відмовити особі у здійсненні нотаріальних дій, оскільки для виникнення сумнівів щодо здатності особи в повному обсязі усвідомлювати свої дії, має бути наявність очевидних підстав.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 не усвідомлював своїх дій на момент звернення до нотаріуса відповідно до акта посмертної судово-психіатричної експертизи від 25 серпня 2011 року

№ 884 у якому зроблено висновок про те, що ОСОБА_3 на період з грудня 2006 року по серпень 2007 року через страждання на психічні захворювання не міг у зазначений період усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними є необґрунтованими, оскільки зазначена заява

ОСОБА_3 була зроблена 16 квітня 2008 року, а тому вказаний висновок експертизи не є належним і допустимим доказом того, що саме станом на 16 квітня 2008 року ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Отже, рішення суду апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович