ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 663/2570/13-ц
Номер провадження: №22-ц/819/967/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Прушинська О.В.,

прокурор Пуляєв І.В.

апелянт ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10 жовтня 2013 року у складі судді Клімченка М.І. у справі за заявою прокурора Скадовського району Херсонської області в інтересах держави в особі Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області про визнання спадщини відумерлою та передачу земельної ділянки у власність територіальної громади,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року прокурор Скадовського району Херсонської області звернувся до суду з заявою в інтересах держави в особі Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області, посилаючись на те, що згідно державного акту серії НОМЕР_1 , виданого Скадовською районною радою народних депутатів 07.10.2002 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області.

Зазначаючи, що ОСОБА_2 проживала на території Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської областідо моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак після її смерті ніхто спадщину не прийняв, нотаріальною конторою спадкові справи не заводились і відомості про спадкоємців відсутні, просив суд визнати відумерлою спадщину у виді права на земельну ділянку площею 3,87 га, належну на праві власності ОСОБА_2 та передати її у власність територіальної громади Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 10 жовтня 2013 року заяву задоволено.

Визнано відумерлою спадщину ОСОБА_2 , до складу якої увійшла земельна ділянка площею 3,87 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області та передано її у власність територіальної громади Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у справі, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити прокурору у задоволені заяви, посилаючись на те, що ухваленим у справі рішенням порушені її спадкові права, суд ухвалив рішення неповно з`ясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого висновки суду щодо неприйняття спадщини є хибними, рішення суду не грунтується на принципах законності та справедливості.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор Новокаховської місцевої прокуратури просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори ніхто не звертався, а при відсутності спадкоємців за заповітом і за законом є визначені ст.1277 ЦК України підстави для визнання спадщини відумерлою.

Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не грунтується на нормах матеріального права та фактичних обставинах справи, обставини, які суд вважав встановленими не доведені.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проживала до моменту смерті на території Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області.

З довідки відділу Держкомзему у Скадовському районі вбачається, що на підставі розпорядження голови Скадовської районної державної адміністрації від 24 квітня 2002 року № 247, 07 жовтня 2002 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1 площею 3,87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 938 (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується актовим записом про смерть №13 (а.с.38), з моменту її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно.

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру щодо заведених спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину від 20.08.2013 року вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, свідоцтв про право на спадщину не видавалось (а.с.7).

Згідно з роз`ясненнями, наданими у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що вступив в управління або користування спадковим майном.

Відповідно до ст.548 ЦК УPCP для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року (яка була чинна на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 ), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, то спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції не звернув уваги на наведені положення чинного на час відкриття спадщини законодавства та залишив поза увагою, що до заяви про визнання спадщини відумерлою не долучена довідка з місця проживання ОСОБА_2 на момент її смерті, з якої можливо було б встановити коло осіб, які проживали разом із спадкодавцем на момент її смерті і є такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР.

Натомість, до апеляційної скарги долучені довідки Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області від 23.10.2018 року №1143 та № 1142, згідно яких ОСОБА_2 постійно проживала у АДРЕСА_1 ) і разом з нею була зареєстрована її мати ОСОБА_3 , 1916 р.н., яка проживала у будинку до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.40-42).

На підтвердження факту споріднення, апелянтом надано свідоцтво про народження ОСОБА_2 , у якому зазначено, що її матір`ю є ОСОБА_4 (а.с.37) та рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 21.02.2019 року (а.с.49), з якого вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 це одна й та сама особа, яка є рідною прабабусею по лінії матері апелянта ОСОБА_1 .

Отже, з огляду на наведені докази, колегією суддів встановлено, що за відсутності заповіту, єдиним спадкоємцем, хто прийняв спадщину за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 у межах шестимісячного строку була її спадкоємець 1 черги за законом - мати ОСОБА_3 .

Інший спадкоємець першої черги за законом - донька ОСОБА_2 - ОСОБА_5 (мати апелянта) не була зареєстрована та не проживала із спадкодавцем на момент смерті і у встановлений законом 6-місячний строк до нотаріальної контори за прийняттям спадщини не зверталась.

Таким чином, ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги за законом, яка відповідно до ст.549 ЦК УРСР прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном і згідно ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві ОСОБА_3 (прабабусі апелянта) з моменту відкриття спадщини незважаючи на те, що за життя вона не оформила своїх спадкових прав та не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину.

За таких обставин, твердження заявника та висновки суду першої інстанції щодо відсутності у ОСОБА_2 спадкоємців, які б у межах визначеного законом строку прийняли спадщину є хибними, не грунтуються на законі та досліджених судом доказах, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання спадщини ОСОБА_2 відумерлою згідно положень ст.1277 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 і після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі і на спірну земельну ділянку.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За положеннями ч.4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно до частини 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою і обгрунтовуючи порушення ухваленим у справі рішенням своїх спадкових прав, апелянт ОСОБА_1 зазначила, що оскільки її прабабуся ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіт не складала, а її єдиний спадкоємець першої черги за законом за правом представлення, - онука ОСОБА_5 (матір`ю якої є ОСОБА_2 ) у встановлений законом 6-місячний строк до нотаріальної контори за прийняттям спадщини не зверталась та не була зареєстрована разом із спадкодавцем, то саме вона, ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_6 ) набула право на спадкування за законом згідно положень ч.1 та ч.2 ст.1258 ЦК України, як правнука спадкодавця і спадкоємець за законом наступної черги (ст.1265 ЦК України).

Отже, оскільки на час відкриття спадщини після прабаби ОСОБА_3 апелянт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була малолітньої особою, то згідно положень ч.4 ст.1268 ЦК України вона вважається такою, що автоматично прийняла спадщину ОСОБА_3 .

Крім того, з довідки Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області від 08.04.2019 року №385 вбачається, що ОСОБА_1 опікувалася успадкованим майном і з 2013 року по 2018 рік сплачувала земельний податок за ОСОБА_2 (а.с.46).

Приймаючи до уваги наведене та зважаючи на доведеність викладених в апеляційній скарзі фактів споріднення з ОСОБА_2 та набуття у спадок спірної земельної ділянки наданими копіями свідоцтв про народження, про шлюб, про смерть, витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, довідками з місця проживання спадкодавців, витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.33-50), суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення спадкових прав ОСОБА_1 ухваленим у справі рішенням та наявність у зв`язку із цим визначених ст.352 ЦПК України підстав для його оскарження.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення про відумерлість спадщини, суд першої інстанції належним чином не з`ясував всіх обставин справи, не встановив коло спадкоємців померлої ОСОБА_2 , факт прийняття після неї спадщини ОСОБА_3 відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, а після її смерті - ОСОБА_1 на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України, не обговорив питання про необхідність залучення заінтересованих осіб до участі у справі, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Таким чином, суд першої інстанції належно не визначився з характером спірних правовідносин, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та ухвалив у зв`язку з цим помилкове рішення через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви прокурора.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10 жовтня 2013 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволені заяви прокурора Скадовського району Херсонської області в інтересах держави в особі Михайлівської сільська рада Скадовського району Херсонської області про визнання спадщини відумерлою та передачу земельної ділянки у власність територіальної громади відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складання повного тексту постанови - 22 липня 2019 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська