Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2019 року до Василівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій позивач ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Позов мотивувала тим, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору міни від 28.05.1996 року посвідченого державним нотаріусом Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області, реєстраційний номер 1504 на праві приватної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Згідно довідки про склад сім`ї виданої виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 18.04.2019 року №1463 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі більше 10 років з моменту реєстрації, тобто з 2009 року, про що складено акт перевірки реєстрації та проживання депутатом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 26.04.2019 року. Окрім того, що відповідач не проживає в даній квартирі, він не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавиться. Оскільки син ОСОБА_2 постійно проживає в Російській Федерації, відносини позивачки з сином напружені, тому добровільно приїхати та знатися з реєстрації він не бажає. Перешкод в користуванні житловим приміщенням позивачка ОСОБА_2 відповідачу не чинить, однак позбавлена можливості оформити субсидію, несе додаткові витрати на утримання житлового приміщення, не має можливості його продати. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Василівського районного суду від 23 травня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 10 червня 2019 року, 04 липня 2019 року не з`явився, за даними, наданими Дніпрорудненською міською радою

Василівського району Запорізької областіСокол ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином за адресою реєстрації, проте судові повістки не отримує, поштова кореспонденція повертається з відміткою «інші причини невручення». Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено договором міни від 28.05.1996 року посвідченого державним нотаріусом Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області, реєстраційний номер 1504 (а.с.8) та реєстраційним посвідченням від 04.06.1996 року, яке записане в реєстраційну книгу за №29-69 (а.с.9).

Відповідно до Розпорядження міського голови №49 від 19.02.2016 року про перейменування об`єктів топоніміки міста Дніпрорудне, вулиця Комсомольська перейменована на вулицю Героїв праці (а.с.12).

Як вбачається з довідки №1463 від 18.04.2019 року виданої Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

З актів перевірки проживання від 26 квітня 2019 року комісії у складі депутата Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, та сусідів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2009 року. Особистих речей не має. На теперішній час знаходиться в Російській Федерації (а.с.14).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України №475/97ВР від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ч.ч.1,2ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина 1);

член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2).

Разом з тим, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 є сином позивачки, який зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , що належить позивачці, проте більше року (з 2009 року)без поважних причин не проживає за вказаною адресою, підстав для збереження за ним права користування жилим приміщення не встановлено, створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова