_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-7556/11
Провадження № 2/520/1027/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2019 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевої О.В.

За участю представників сторін адвокатів: Ягоднікова С.Ю. і Осадчої І.А.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики і за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною,

Встановив,

В січні місяці 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, укладеним 27 лютого 2007 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Київського райсуду м.Одеси, ухваленим 20 липня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

ОСОБА_3 в жовтні 2011 року звернулась до суду з заявою про скасування заочного рішення про стягнення з ОСОБА_4 її чоловіка- боргу за договором позики на користь ОСОБА_1 і посилалась на наступне: ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день ухвалення рішення ОСОБА_4 був визнаний недієздатним, а вона дружина ОСОБА_4 не була сповіщена про слухання справи і тому, була позбавлена можливості надати докази безпідставності вимог ОСОБА_1 розписки позивача про отримання 05.12.2010 року від ОСОБА_4 суми боргу.

1 грудня 2011 року ухвалою суду задоволено заяву ОСОБА_3 про скасування заочного рішення суду і справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Надалі цей спір неодноразово розглядався судами різних інстанцій.

Судді Калашніковій О.І. справу для розгляду передано 20.04.2017 року у відповідності до положень ст.11-1 ЦПК України (в редакції, що діяла на той період часу).

Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 06.06.2019 року об`єднані в одне провадження справа Київського райсуду м.Одеси за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики і справа Овідіопольського районного суду Одеської області за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною.

Після уточнення позовних вимог представник ОСОБА_1 вимагав ухвалити рішення, яким стягнути з спадкоємців ОСОБА_4 ОСОБА_3 і ОСОБА_2 в рівних частках в межах вартості спадкового майна суму позики 30 000 дол.США за курсом НБУ на день ухвалення рішення, 3% річних від простроченої суми боргу. Судові витрати позивач також вимагав покласти на відповідачів.

Представник відповідачів позов ОСОБА_1 не визнав з тих підстав, що на момент укладання договору позики ОСОБА_4 за станом здоров`я не розумів значення своїх дій і не міг ними керувати. Посилаючись на положення ст.225 ЦК України ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (їх представник), просили визнати договір позики, укладений 27.02.2007 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 недійсним.

Суд вислухав представників сторін, свідків, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

27 лютого 2007 року ОСОБА_4 і ОСОБА_1 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 позичив, а ОСОБА_4 отримав 30 000 дол.США. і 200 грн. Термін дії договору сторони не визначили.

Договір позики сторони оформили в письмовій формі у вигляді розписки ОСОБА_4 : текст розписки виконано друкованим способом, підпис і дату рукописно.

Сторона позивача стверджує, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики виконав і в день укладання розписки передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 30 000 дол.США, а позичальник зобов`язання за договором не виконав і не повернув грошові кошти в сумі 30 000 дол.США, тому у січні місяці 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Його вимоги суд задовольнив 20.07.2011 року, ухваливши заочне рішення, яке було скасоване у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 . Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 23.09.2013 року позов ОСОБА_1 було задоволено до спадкоємців ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . В подальшому між спадкоємцями виник спір щодо кола спадкоємців, тому рішення суду від 23.09.2013 року було скасоване 27.05.2014 року за ново виявленими обставинами. Провадження по даній справі було зупинено до вирішення спору між спадкоємцями ОСОБА_4 . Судовим рішенням, ухваленим по справі за №1512/675/2012 встановлено, що спадкоємцями до майна ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_3 і син ОСОБА_2 . Це судове рішення набрало законної сили 27.04.2017 року. ОСОБА_5 вимагає стягнути з спадкоємців позичальника суму позики і 3% річних від суми позики, розрахованих з дня звернення в 2011 році з цим позовом до суду до дня ухвалення рішення по справі.

Сторона відповідачів спадкоємців позичальника доводить наступне: з 2007 року ОСОБА_4 періодично скаржився на нервові розлади, поводився неадекватно, неодноразово мав психічні напади агресії. Як було надалі визнано лікарями ОСОБА_4 із 2007 року страждав на органічне ураження головного мозку судино-інтоксикаційного ґенезу із слабоумством. Рішенням Суворовського райсуду м.Одеси від 08.06.2011 року ОСОБА_4 визнано недієздатним внаслідок хронічного стійкого психічного розладу здоров`я. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №15 від 16.01.2019 року ОСОБА_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя, в тому числі і 27.02.2007 року страждав на стійкий виражений психічний розлад у формі органічного слабоумства (судинно-інтоксикаційного ґенезу F07,0), а тому не міг за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент вчинення підпису на борговій розписці від 27.02.2007 року». З огляду на викладене, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 вимагають ухвалити судове рішення, яким визнати договір позики, укладений 27.02.2007 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 недійсним.

Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню,а позов ОСОБА_3 і ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних правових підстав:

Ст.4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч. 1 ст. 225 цього Кодексу).

В п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що «правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.»

Висновок судово-психіатричної експертизи № №15 від 16.01.2019 року , що складено по даній справі, містить чітку відповідь на поставлене питання, що ОСОБА_4 в період підписання договору позики (розписки), саме 27 лютого 2007 року страждав на « стійкий виражений психічний розлад у формі органічного слабоумства (судинно-інтоксикаційного ґенезу F07,0), а тому не міг за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент вчинення підпису на борговій розписці від 27.02.2007 року» (а.с.178-182 т.6).

Висновок судово-психіатричної експертизи № 15 від 16.01.2019 року є цілком повним і ясним, не викликає сумнівів в його правильності, ґрунтується на дослідженні чисельної медичної документації, матеріалів цивільної справи, амбулаторному та стаціонарному дослідженню психічного стану ОСОБА_4 та не суперечить наявним у справі доказам.

Зазначена експертиза є комісійною, оскільки її проведено двома експертами першої і вищої кваліфікаційної категорії, вищого кваліфікаційного класу, із значним стажем роботи по спеціальності.

Окрім того, висновок експертизи, отриманий по даній справі, повністю співпадає з висновком судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_4 , що була складена 24.12.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення від спадкування та виключення відомостей з актового запису про народження дитини», в якому зазначено « ОСОБА_4 , починаючи з 2007 року чи раніше, в тому числі і в серпні 2008 року та в червні 2009 року страждав на органічне ураження головного мозку судинно-інтоксикаційного ґенезу із слабоумством і за своїм психічним станом не міг в зазначений період усвідомлювати свої дії та керувати ними» ; і актом №530 комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_4 від 23.06.2011 року, в якому вказано: ОСОБА_4 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді деменції у зв`язку зі змішаним захворюванням ( ОСОБА_7 -інфекція, наслідки гострого порушення кровообігу за ішемічним типом з лівостороннім гемипарезом, гіпертонічна хвороба 3 ступеню, церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія), у зв`язку з чим не змозі усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. (а.с. 25-37 т.7).

Акт комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_4 від 23.06.2011 року покладено в основу рішення Суворовського райсуду м.Одеси від 8 липня 2011 року про визнання ОСОБА_4 недієздатною особою. А висновок судово-психіатричної експертизи від 24.12.2015 року визнано належним доказом по справі за позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про усунення від спадкування та виключення відомостей з актового запису про народження дитини (а.с.233-236 т.4).

Доводи представника ОСОБА_1 в судовому засіданні про «не фаховість і упередженість» судових експертів не підтверджені будь-якими доказами, тому не приймаються судом до уваги.

Не підтверджені належними доказами і доводи представника ОСОБА_1 , що « ОСОБА_4 кожні три роки проходив медичні обстеження як власник вогнепальної зброї, отримував відповідний дозвіл, тобто ОСОБА_4 визнавався дієздатним». Як зазначено в листі-відповіді керівника Управління превентивної діяльності ГУ Нацполіції в Одеській області від 03.01.2018 року (а.с.168 т.5) «медичні довідки з особової справи №0225522 власника мисливської вогнепальної зброї ОСОБА_4 надати не є можливим у зв`язку зі знищенням зазначеної особової справи згідно акту №37-7514 від 23.10.2017 року».

Суд визнає неспроможними доводи представника ОСОБА_1 , що публікації в газеті «Наддністрянська правда» за жовтень 2010 року, за 25.07.2007 року і за 09.06.2007 року спростовують висновки судової психіатричної експертизи і свідчать про адекватність і психічне здоров`я ОСОБА_4 в лютому 2007 року. Так, публікації за 2007 рік містять інформацію про фінансову участь корпорації, що очолював ОСОБА_4 , в ремонті шкільної їдальні і будівництві дитячого садочку (відповідно в с.Петродолинське і с. Йосипівка). Публікації за жовтень 2010 року містять біографічну довідку ОСОБА_4 голови районної партійної організації «Сильна Україна» і кандидата в депутати обласної ради від партії «Сильна Україна», інформацію про відкриття громадської приймальні політичної партії « Сильна Україна» в Овідіополі, та інформацію, що на минулих виборах Президента України ОСОБА_4 був довіреною особою ОСОБА_8 - кандидата в Президенти України. Вказана інформація ніяким чином не спростовує, що з 2007 року у ОСОБА_4 мали місце прояви психічних розладів здоров`я. Окрім того, участь ОСОБА_4 в роботі регіонального штабу в Президентську компанію 2010 року досліджувалась судовими експертами при складанні висновку 24.12.2015 року (а.с33 т.7), але ніяким чином не вплинула на висновок експертів, що «початок проявів психічних розладів у ОСОБА_4 слід вважати 2007 рік».

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Керуючись ст.ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_3 і ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір позики , укладений 27 лютого 2007 року у формі розписки між ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_1 .

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 22 серпня 2014 року шляхом арешту земельних ділянок, належних на праві власності ОСОБА_4 : ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,1191 АДРЕСА_1 за межами населених пунктів), кадастровий номер: НОМЕР_2 ; ділянку № НОМЕР_3 , площею 0,1191 га в ОК СК Теремок, АДРЕСА_1 селищна рада АДРЕСА_1 (за межами населених пунктів), кадастровий номер: НОМЕР_4 , ділянку № АДРЕСА_2 НОМЕР_5 , в ОК СК Едем, Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область, кадастровий номер: НОМЕР_6 ; ділянку № АДРЕСА_3 в ОК АДРЕСА_1 Едем, Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область, кадастровий номер: НОМЕР_7 ; ділянку АДРЕСА_2 /9 в АДРЕСА_1 Едем, Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область, кадастровий номер: НОМЕР_8 ; ділянку АДРЕСА_2 / НОМЕР_9 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_10 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 19.07.2019 року.

Суддя Калашнікова О. І.