ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 127/25053/16-ц

провадження № 61-12579св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач - директор Приватного підприємства «Бокуд» Олєшко Юрій Миколайович (після уточнення позовних вимог - Приватне підприємство «Бокуд»),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року, постановлену у складі судді Копаничук С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до директора Приватного підприємства «Бокуд» Олєшка Ю. М. про захист прав споживача.

В обґрунтування позову зазначив, що згідно з укладеним з директором Приватного підприємства «Бокуд» Олєшком Ю. М. договором найму житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання від 12 квітня 2016 року він є наймачем кімнати АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов цього договору Приватне підприємство «Бокуд» (наймодавець) є обслуговуючою зазначений будинок організацією і зобов`язане забезпечувати роботу технічного обладнання і надання комунальних послуг (пункти 1.2.1, 1.2.2 договору).

ОСОБА_2 вказує, що виділена йому для проживання кімната не приєднана до електромережі, у ній відсутня внутрішня електропроводка, електролічильник, розетки і електровимикачі, тобто вона не придатна для проживання.

Він неодноразово звертався до директора Приватного підприємства «Бокуд» Олєшка Ю. М. щодо приведення кімнати у належний стан, проте жодних дій вчинено не було і йому довелося здійснити роботи з приєднання до електромережі за власні кошти.

Посилаючись на зазначене, просив стягнути з директора Приватного підприємства «Бокуд» Олєшка Ю. М. понесені витрати на загальну суму 1 158,14 гривень і відшкодувати моральну шкоду.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року, постановленою у складі судді Бар`яка А. С., позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху з підстав несплати судового збору; доводи позивача про звільнення від його сплати у порядку статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд визнав безпідставними, оскільки вказаний позов не стосується невиконання відповідачем умов укладеного з позивачем договору, тобто поданий не на захист прав ОСОБА_2 як споживача.

На виконання цієї ухвали ОСОБА_2 подав уточнену позову заяву, у якій просив суд зобов`язати Приватне підприємство «Бокуд» здійснити роботи з приєднання кімнати АДРЕСА_1 до електромережі відповідно до умов договору найму житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання, а також відшкодувати понесені ним витрати і моральну шкоду. Додатково зазначив, що позов поданий ним на захист своїх прав як споживача послуг за договором найму, тому він звільнений від сплати судового збору.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 5 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною і повернено у зв`язку з невиконанням позивачем вимог щодо сплати судового збору.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 19 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху з підстав несплати судового збору. Суд дійшов висновку про безпідставність доводів заявника щодо звільнення від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки його позовні вимоги стосуються відшкодування понесених ним витрат і моральної шкоди, а не захисту прав споживача послуг з найму житлового приміщення.

Ухвалою цього суду від 29 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 5 грудня 2016 року визнано неподаною і повернено.

Постановляючи таку ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Закон України «Про судовий збір» не передбачає пільг зі сплати судового збору для осіб, які звертаються до суду на захист своїх прав як споживачів, крім того, цей позов не стосується захисту прав ОСОБА_2 як споживача, так як предметом спору є відшкодування здійснених ним витрат і завданої моральної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року скасувати і направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що у поданій ним до суду першої інстанції уточненій позовній заяві містяться вимоги щодо зобов`язання відповідача виконати умови договору найму житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання від12 квітня 2016 року і привести кімнату АДРЕСА_1 у придатний для проживання стан, тобто позов поданий саме на захист його прав як споживача послуг за договором найму житлового приміщення.

Вважає, що звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а відсутність у статті 5 Закону України «Про судовий збір» вказівки щодо наявності у споживачів пільг зі сплати судового збору не відміняє дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 12 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся з позовом до директора Приватного підприємства «Бокуд» Олєшка Ю. М. , у якому просив відшкодувати витрати, понесені у зв`язку з приєднанням наданої йому у найм кімнати до електромережі та у зв`язку зі сплатою комунальних платежів, на загальну суму 1 158,14 гривень, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень.

На виконання вимог ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року про залишення позову без руху ОСОБА_2 подав уточнену позовну заяву, у якій просив зобов`язати Приватне підприємство «Бокуд» встановити у кімнаті АДРЕСА_1 електролічильник, провести електропроводку до кухні і санвузла, розетки і електровимикачі, а також приєднати кімнату до електромережі, виконавши таким чином умови укладеного договору найму і забезпечивши належне обслуговування кімнати та можливість споживати електричну енергію. Також просив відшкодувати понесені витрати на загальну суму 1 158,14 гривень та моральну шкоду.

Постановляючи ухвалу про визнання апеляційної скарги ОСОБА_2 неподаною і повертаючи її, суд апеляційної інстанції виходив з того, що його позов не стосується захисту прав споживача послуг за договором найму житлового приміщення, так як предметом спору є стягнення грошових коштів. Також апеляційний суд послався на те, що Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, що регулює питання сплати судового збору, і положення Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 22 якого передбачає звільнення споживачів від сплати судового збору, до цих правовідносин не застосовується.

Проте такі висновки апеляційного суду помилкові.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживачем послуги є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити послугу для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає меж своєї дії, проте аналіз його положень дає підстави для висновку, що до відносин, які регулюються цим Законом, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг з ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду, доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян.

ОСОБА_2 , звертаючись з цим позовом, обґрунтував його неналежним виконанням наймодавцем Приватним підприємством «Бокуд» договору найму житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання від 12 квітня 2016 року, у зв`язку з чим він змушений нести додаткові витрати.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що спір між сторонами виник з договору найму житлового приміщення і стосується неналежного виконання наймодавцем умов договору в частині обслуговування будинку та забезпечення надання комунальних послуг, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює спірні правовідносини.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави для висновку про те, що сама по собі відсутність такої категорії у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати відсутність у споживачів такої пільги, оскільки пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про надання пільги лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі №14-57цс18 дійшла висновку, що порушені права споживачів можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, в тому числі, при апеляційному перегляді.

Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Предметом позову ОСОБА_2 у даній цивільній справі є, зокрема, захист його прав як споживача послуг за договором найму житлового приміщення.

За таких обставин висновок апеляційного суду про зобов`язання заявника сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги є помилковим, а ухвала апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року про визнання апеляційної скарги неподаною і її повернення - такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвали суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, справа передається на розгляд суду апеляційної інстанції.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Оскільки касаційний суд дійшов висновку про помилковість вимоги апеляційного суду щодо плати судового збору, оскаржувана ухвала апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року не може вважатися законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з направленням справи до апеляційного суду на розгляд відповідно до статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року скасувати.

Справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний