Справа №751/2857/19
Провадження №2/751/848/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Філатової Л. Б.

з участю секретаря Грищенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на 1/2 частину квартири, припинення права спільної сумісної власності,

з участю позивача ОСОБА_1 і його представника адвоката Скуміна М.Г., представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Прокоф`єва Б.І.,

І. Стислий виклад позиції позивача і заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання між ним та ОСОБА_4 , як членами однієї сім`ї, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі між собою; визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 01.11.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Куранковим К.М., реєстровий номер 632; визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; припинення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з квітня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 по день смерті ОСОБА_4 проживав з нею як член однієї сім`ї. Вказує, що з 14.11.2002 року проживали у АДРЕСА_2 , яку придбали за спільні кошти (спільної праці членів сім`ї), а до цього проживали у смт Короп в належному йому будинку, який потім використовували як дачу для оздоровлення в літній період. Зазначає, що в період спільного проживання вели спільне господарство, планували спільний бюджет, піклувались один про одного, проводили спільно час. Оскільки перед смертю ОСОБА_4 захворіла і потребувала сторонньої допомоги, яку не спроможний був надавати через похилий вік, то з 01.12.2014 року вона почала користуватись послугами соціального працівника. Посилається, що після смерті ОСОБА_4 дізнався про укладений 14.11.2002 року між нею і ОСОБА_2 , без його згоди договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка 27.02.2019 року була відчужена ОСОБА_3 . Підстави позову - ст.ст.203, 215, 369, 372 ЦК України, ст.86 ЦК УРСР, Закон України «Про власність».

Відповідачі відзив на позовну заяву не подавали.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Прокоф`єв Б.І. звернувся із заявою про закриття провадження у даній справі в частині встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як членами однієї сім`ї, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, оскільки за аналогічною вимогою Новозаводським районним судом міста Чернігова 13.12.2017 року було постановлено рішення (а.с.78-79). Подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с.116). Вказані заяви в судовому засіданні підтримав, позовні вимоги не визнав повністю і суду пояснив, що жодним належним та допустимим доказом не підтверджується придбання спірної квартири позивачем та померлою за спільні кошти, ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, вимоги про витребування у нього квартири не заявляються, а отже він не може бути позбавлений права власності. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду із вимогами про встановлення факту спільного проживання між ним та ОСОБА_4 , як членами однієї сім`ї, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі між собою і про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Вказав, що ОСОБА_1 не відноситься до членів сім`ї ОСОБА_4 в розумінні законодавства, що діяло до 2004 року.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і до викладеного в позовній заяві доповнив, що ОСОБА_4 запропонувала жити разом, жили у нього в смт Короп, вона хворіла, але чим саме не знає. Зазначив, що саме ОСОБА_4 запропонувала купити квартиру, на що погодився. Вказав, що продав рушницю, мотоцикл, були збереження, кошти на квартиру були спільні.

Представник позивача в судовому засіданні до викладеного в позовній заяві доповнив, що ОСОБА_4 не мала права без дозволу ОСОБА_1 придбавати і відчужувати спільну квартиру, оскільки вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство.

ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24.04.2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено (а.с.54-55).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08.05.2019 року провадження у даній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с.65).

Від представника відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про закриття провадження у даній справі в частині встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як членами однієї сім`ї, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, оскільки за аналогічною вимогою Новозаводським районним судом міста Чернігова 13.12.2017 року було постановлено рішення (а.с.78-79).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03.06.2019 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду (а.с.88-89).

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08.07.2019 року (а.с.101-102) позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

15.07.2019 року представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 08.07.2019 року надано довідку про наявність у позивача 1 групи інвалідності (а.с.110).

Представник відповідача ОСОБА_3 - подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с.116).

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_5 - сусід ОСОБА_1 в смт Короп суду пояснив, що з 2000 року позивач почав проживати разом із ОСОБА_4 , жили дружньо, до цього ОСОБА_4 не бачив. Вказав, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 проживали в смт Короп близько 3 років, потім купили квартиру в місті Чернігові, в якій не бував. Зазначив, що у ОСОБА_1 були власні заощадження з пенсії, продав мотоцикл, рушницю.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_6 - донька позивача, суду пояснила, що після смерті матері батько почав проживати разом з ОСОБА_4 однією сім`єю, придбали квартиру у місті АДРЕСА_3 , яку на їх прохання знайшла і зробила в ній ремонт. Зазначила, що з 2000 року батько та ОСОБА_4 проживали разом у смт Коропі, але оскільки там не було побутових умов, то вирішили переїхати до м.Чернігова, де купили квартиру за спільні кошти - власні заощадження, кошти від продажу батьком мотоциклу, рушниці, золотих червонців. Вказала, що ОСОБА_4 вважала матусею, жили дружньо, вона обіцяла переписати квартиру на неї, вона була дальньою родичкою по лінії матері. При цьому зазначила, що про квартиру ОСОБА_4 у місті Харкові, де вона була зареєстрована, їй нічого не відомо, а викладені у заяві до територіального центру відомості щодо характеру ОСОБА_4 відповідають дійсності.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24.07.2019 року (без видалення суду до нарадчої кімнати) прийнято відмову позивача від допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом; зміст спірних правовідносин; норми права застосовані судом та мотиви їх застосування; норми права на які посилались сторони, які суд не застосовував та мотиви їх незастосування.

Згідно договору купівлі-продажу від 14.11.2002 року ОСОБА_4 придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 3277 гривень (а.с.10), де з 04.03.2003 року була зареєстрована (а.42 на звороті справи №751/1413/17).

01.11.2016 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 93000 гривень (а.с.11-12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла (а.37 на звороті справи №751/1413/17).

14.04.2017 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.37, 42 справи №751/1413/17).

09.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом (а.193 справи №751/1413/17).

27.02.2019 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 279370 гривень (а.с.15-17).

Вирішуючи заяву представника відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у даній справі в частині встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як членами однієї сім`ї, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, оскільки за аналогічною вимогою Новозаводським районним судом міста Чернігова 13.12.2017 року було постановлено рішення (а.с.78-79), суд виходить з наступного:

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13.12.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково - встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без перебування у шлюбі між собою з 01 січня 2004 року по 20 грудня 2016 року, у задоволенні решти вимог - відмовлено (т.1 а.242-245 справи 751/1413/17). Предметом даного позову, зокрема, були позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з квітня 2000 року по 21.12.2016 року, які, поряд з іншими вимогами, є предметом даного позову.

Згідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Особа, яка подала клопотання про закриття провадження у даній справі в частині вимоги - відповідач ОСОБА_3 участі у розгляді справи № 751/1413/17 не приймав, між ним та ОСОБА_1 в рамках справи № 751/1413/17 спір не виникав, а отже його заява про закриття провадження у даній справі в частині встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як членами однієї сім`ї, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі - задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідач у даній справі ОСОБА_3 не брав участі у справі № 751/1413/17, проте обставини, що встановлені рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13.12.2017 року ним не спростовані, а отже не доказуються при розгляді даної справи.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання між ним та ОСОБА_4 , як членами однієї сім`ї, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі між собою підлягають частковому задоволенню - в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , як членами однієї сім`ї, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі між собою з 01 січня 2004 року по 20 грудня 2016 року.

Щодо придбання квартири АДРЕСА_1 за спільні кошти ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , то суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч.1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01.01.2004 року.

До 01.01.2004 року правовідносини осіб, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, але проживали у фактичних шлюбних відносинах регулювалися ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність».

Стаття 112 ЦК Української РСР 1963 року визначала, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам; розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Статтею 12 Закону України «Про власність» визначено підстави виникнення права приватної власності - громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні

товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до законодавства, що діяло на час укладення оспорюваного позивачем договору купівлі-продажу від 14.11.2002 року - майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі (ст.17 Закону України «Про власність»).

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї; 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

При вирішенні даного спору значення мають не лише обставини щодо спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а й ті обставини, що спірна квартира придбавалася ними внаслідок спільної праці.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно до ст.77 ЦПК України належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України).

До 1 січня 2004 року виникнення права спільної сумісної власності на майно членів сім`ї виникало за умови створення (придбання) цього майна спільною працею членів сім`ї.

Жоден з представлених позивачем доказів не підтверджує, що квартира АДРЕСА_1 була придбана внаслідок спільної праці ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (спільних або індивідуальних трудових зусиль, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна), представлені позивачем докази не підтверджують обговорення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 питань фінансового характеру, в тому числі фінансову участь позивача у придбанні спірної квартири. Зокрема, угода купівлі-продажу транспортного засобу від 26.03.2002 року (а.с.35) не містить ціни, за яку ОСОБА_1 було продано КМЗ «Днепр 12», не надано доказів вкладення отриманих коштів саме у придбання спірної квартири, як і не представлено доказів реалізації позивачем гвинтівки (а.с.36) та вкладення коштів у придбання квартири, наявність і реалізація ОСОБА_1 «золотих червонців» - жодним належним і допустимим доказом не підтверджується, а покази свідка ОСОБА_6 суд розцінює як такі, що носять упереджений характер, оскільки вона є донькою позивача, представляла його інтереси у справі № 751/1413/17, а отже має приватний інтерес у вирішенні даної справи на користь позивача, її покази не носять послідовного характеру (а.195-196 справи №751/1413/17). Покази ж свідка ОСОБА_5 , як і акти Коропської селищної ради Чернігівської області (а.с.112, матеріали справи № 751/1413/17) та листування і фотокартки (матеріали справи № 751/1413/17) - фактично підтверджують лише факт спільного проживання ОСОБА_4 і позивача.

Суд вважає, що сам факт спільного проживання не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного, у тому числі за рахунок майна, яке є особистою приватною власністю (частка в майні відповідно до розміру внеску є власністю одного з учасників).

Таким чином, факт придбання спірної квартири внаслідок спільної праці або спільних коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належними та допустимими доказами не підтверджено.

Аналізуючи і оцінюючи представлені стороною позивача докази - покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , акти та довідку Коропської селищної ради (а.с.33,111-112), угоду купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.35), листівки та фотокартки (а.с.37-42) в сукупності із доказами, що містяться в матеріалах справи № 751/1413/17, суд приходить до висновку, що жоден з них достеменно не підтверджує придбання спірної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_4 внаслідок спільної праці (за спільні кошти).

При цьому суд також враховує, що вимоги про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 позивачем не заявлялись, в установленому законом порядку ця квартира не визнана їх спільною сумісною власністю.

В розумінні Цивільного кодексу України ОСОБА_3 є добросовісним набувачем права власності на спірну квартиру, а отже не може бути позбавлений власності за відсутності відповідних правових підстав (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п.39, п.40 рішення ЄСПЛ від 21.02.1986 року справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Заява представника відповідача Гринченка В.І. про застосування строку позовної давності (а.с. 116) до вимог про встановлення факту спільного проживання між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як членами однієї сім`ї, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі між собою і про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 судом не приймається до уваги, оскільки ОСОБА_3 , як сторона, що заявив про застосування строку позовної давності набув права власності на спірну квартиру 27.02.2019 року і встановлений законом строк позовної давності щодо вимог до цього відповідача не збіг.

Проаналізувавши зміст досліджених судом доказів в сукупності з правовими нормами, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , як членами однієї сім`ї, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі між собою з 01 січня 2004 року по 20 грудня 2016 року, а позовні вимоги про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 01.11.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Куранковим К.М., реєстровий номер 632; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; припинення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 - задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.76-89, 141, 258, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , як членами однієї сім`ї, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі між собою з 01 січня 2004 року по 20 грудня 2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Учасник справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до або через Новозаводський районний суд міста Чернігова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26 липня 2019 року.

Головуючий - суддя Л. Б. Філатова