ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 642/9608/15-ц

Провадження № 22-ц/818/3147/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В. Колтунової А. І.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 червня 2017 року в складі судді Вікторова В.В.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 44706,59 грн за кредитним договором № б/н від 01 грудня 2012 року, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що відповідно укладеного договору № б/н від 01 грудня 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 23000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, відповідач не виконує умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 31.10.2015 року загальна сума заборгованості склала 44706,59 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 січня 2016 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просить скасувати вищевказане рішення суду, посилаючись на те, що про наявність заочного рішення суду вона дізналась 07 лютого 2017 року, коли отримала його копію. Вона була позбавлена можливості знати про час і місце розгляду справи, оскільки не була належним чином повідомлена, позов разом з додатками та повістками вона не отримувала. Крім того, зазначила, що вона не могла взяти участь особисто чи через представника у судовому засіданні, не могла скористатися правами, що надані їй ст.ст. 27, 31 ЦПК України, а саме бути ознайомленою з позовними вимогами, надати пояснення, заперечення, приймати участь у вивченні доказів, що мають значення для розгляду справи.

Ухвалою суду від 23 лютого 2017 року вищевказане заочне рішення суду скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Доповнила також, що при оформленні кредиту відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами Банку, про що свідчить її підпис у заяві. Укладений кредитний договір відповідач не оспорювала. Заборгованість за кредитним договором була розрахована правильно відповідно умов кредитного договору. Крім того, банком відповідачці були списані штрафи за невиконання та просрочку щомісячних платежів, що відображено у виписці за період з 01.01.1999 року по 26.04.2017 року.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що кредитний договір б/н від 01.12.2012 року ОСОБА_1 не підписувала, оскільки до 2015 року проживала в АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 07 червня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.12.2012 року у розмірі 44 706 грн 59 коп. та судовий збір у сумі 1218 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення та ухвали нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на те, що кредитний договір б/н від 01 грудня 2012 року ОСОБА_1 не підписувала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване судове рішення - зміні.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно укладеного договору № б/н від 01.12.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 23 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою».

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, відповідач не виконує умов кредитного договору, допускає прострочення платежів, у зв`язку з чим станом на 31 жовтня 2015 року загальна сума заборгованості склала 44706,59 грн., яка складається із: 1) заборгованості за кредитом у сумі 21240 грн.; 2) заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 20761,51 грн.; 3) заборгованість за пенею та комісією у сумі 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: у сумі 500 грн. - штраф (фіксована частина), у сумі 2105,08 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком боргу.

Доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем суду надано не було.

19 грудня 2014 року кредитний ліміт було змінено до 21200 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було належним чином здійснено виконання своїх грошових зобов`язань, встановлених сторонами в укладеному в кредитному договорі № б/н від 01.12.2012 року, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі і з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 44706,59 грн.

Разом з тим, з такі висновки суду не в повній мірі відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконувала, у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідач на підставі пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цих Договором.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно з пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів.

Крім того, у пункті 2.1.1.7.6 кредитного договору визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30днівклієнтзобов`язанийсплатитибанку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (500 грн + 5 % від суми позову). Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Крім того, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Проте суд не звернув уваги на те, що умовами договору передбачено плату за обслуговування кредиту, за надання якої можливе встановлення комісії (пункт 2.1.1.12.8.Умов та правил надання банківських послуг), однак позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу.

При цьому банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку, що є незаконним.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.

Ухвалюючи рішення в справі, су зазначені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду України до уваги не взяв та дійшли помилкового висновку про одночасне стягнення з відповідача на користь банку комісії, пені та штрафу (фіксована частина та процентна складова).

При цьому, в іншій частині суд зробив правильний висновок, що оскільки взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконувала, то з неї підлягає стягненню на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка складається з боргу за кредитом, процентами за користування ним та пені, розмір якої відповідає умовам договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір ОСОБА_1 не укладала, оскільки його не підписувала, висновків суду щодо неналежного виконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань не спростовують.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи в суді першої інстанції (далі -2004 року), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження заявлених вимог банк надав суду: анкету-заяву підписану ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості за договором б/н від 01 грудня 2012 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 31 жовтня 2015 року, фотокартка отримання відповідачем картки, виписку за період з 01 січня 1999 року по 26 квітня 2017 року.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За правилами статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За час дії договору ОСОБА_1 активно користувався банківським продуктом - карткою із встановленим кредитним лімітом, постійно знімаючи готівку, розраховувався через термінали в магазинах та вносив кошти на погашення заборгованості. При цьому, про втрату картки відповідач не заявляла, з заявами щодо несанкціонованого використання коштів до банку не зверталась, кредитні кошти знімала за допомогою банкомату із застосуванням ПІН-коду, що підтверджує факт наявності картки саме у неї.

Факт отримання кредитної картки «Універсальна» було зафіксовано фотографуванням клієнта відповідно до п.1.1.7.40 Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, кредитна картка перевипускалась та при оформлені картки відповідач проходила ідентифікацію у ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до скрін-шоту з банківського програмного комплексу «Промінь» строк дії картки до 31 січня 2017 року. З позовом банк звернувся у листопаді 2015 року.

Доказів, які б свідчили, що сфотографований із карткою не ОСОБА_1 , а інша особа, матеріали справи не містять, тобто відповідач, у свою чергу, не спростував підписання анкети-заяви, отримання платіжної картки та її перевипуск і не надав доказів на підтвердження своїх заперечень.

Після пере випуску кредитної картки у квітні 2013 року ОСОБА_1 користувалася кредитною карткою, що підтверджується випискою по особовому рахунку.

Враховуючи презумпцію правомірності правочину позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка виникла в зв`язку з неналежним виконанням ним умов укладеного між сторонами договору підлягає задоволенню частково.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та як наслідок неправильно застосував норми матеріального права, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 червня 2017 року підлягає зміні з урахуванням вимог ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 червня 2017 року частині стягнення комісії і штрафу (фіксована частина та процентна складова) скасувати.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення комісії і штрафу (фіксована частина та процентна складова) відмовити.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 липня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова