Провадження № 2/522/6412/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді - Нікітіної С.Й.

за участю секретаря судового засідання Віноградової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів, у якому просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 , а також встановити порядок виконання рішення.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 03 червня 2019 року, придбала у ОСОБА_4 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В.

В квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною довідкою. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку за адресою квартири позивача чинить перешкоди останньому у вільному користуванні та розпорядженні його квартирою.

Ухвалою суду від 05 липня 2019 року відкрито провадження у справі та встановлено порядок спрощеного провадження за клопотанням позивача.

12 липня 2019 року судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідачів за адресою: АДРЕСА_2 .

Відзив на позов відповідачам не подавався.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, але надала заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча про час, дату та місце судового засідання була повідомлялись у встановленому порядку за місцем їх реєстрації, поважних причин неявки суду не представили, чим позбавила суд можливості вислухати їх пояснення та думку по суті. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю суду не надано.

Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, зі згоди, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 03 червня 2019 року, придбала у ОСОБА_4 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В.

В квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною довідкою.

Перебування відповідачів на реєстраційному обліку за адресою квартири позивача чинить перешкоди останньому у вільному користуванні та розпорядженні його квартирою.

Відповідачі, які не проживають в квартирі позивача втратили, право користування квартирою, внаслідок їх відсутності без поважних причин понад один рік. Отже, відповідачі втратили правові підстави користування житлом. Водночас інших законних підстав для користування відповідачами житлом позивача немає.

Відповідачі не є членами сім`ї позивача.

Будь-яких угод щодо користування відповідачами житлом позивача між сторонами не укладалось.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року та Протоколами №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як зазначено в п.п.33, 35 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року за № 5, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником, або особою, яка володіє майном (має речове право), з підстави, передбаченої законом або договором і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння з боку відповідача. Відсутність заперечень попереднього власника майна проти порушень права власності, не пов`язаних із позбавленням права володіння, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову нового власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Реєстрація місця проживання є фіксацією дійсної адреси місця проживання та є наслідком наявності у особи правових підстав користування відповідним житлом. Тому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом зняття з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням.

Відповідно до абз.2 п.34 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року за № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Таким чином, належним способом захисту права позивача є визнання особи такою, що втратила право користування житлом та у подальшому примусове зняття з реєстрації місця проживання відповідача за вказаною адресою.

Відповідно до ст.15 Цивільний кодекс України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі її відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, підстав для проживання в квартирі, яка належить на праві власності позивачу, відсутністю у відповідачів статусу членів сім`ї позивача, як власників квартири, суд вважає, що вимоги позивача законні та обґрунтовані, тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачами не заявлялось, тому їх вирішення судом не здійснювалось.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 15-16, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, ч.2 ст. 247, 258-259, 265, 268, 280, 282, 284, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 .

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого рішення суду яке набрало законної сили є підставою для зняття з реєстраційного обліку в Департаменті надання адміністративних послу Одеської міської ради - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 25 липня 2019 року.

Суддя Нікітіна С.Й.