Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 273/200/16-ц

провадження № 61-40123св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - територіальний центр соціального обслуговування Баранівського району Житомирської області, Баранівська районна державна адміністрація Житомирської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області, у складі судді Бєлкіної Д. С., від 18 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області, у складі колегії суддів: Мінич Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М., від 13 червня 2018 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до територіального центру соціального обслуговування Баранівського району Житомирської області, Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зміну дати та підстави звільнення, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона працювала на посаді заступника директора територіального центру соціального обслуговування Баранівського району Житомирської області. Наказом директора центру від 02 листопада 2015 року №19-к до штатного розкладу центру внесено зміни, зокрема виведено посаду заступника директора центру та введено посаду інженера з охорони праці (0,5 ставки) та юрисконсульта (0,5 ставки). Наказом директора центру від 02 листопада 2015 року № 20 її попереджено про наступне звільнення із займаної посади відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. 02 листопада 2015 року складено акт про відмову ОСОБА_1 від переведення на іншу посаду. 25 січня 2016 року наказом директора центру № 3-к її звільнено у зв`язку із скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Вважала наказ про звільнення незаконним, оскільки з наказом від 02 листопада 2015 року

№ 20 та актом про відмову від переведення на іншу посаду від 02 листопада 2015 року вона ознайомлена лише 09 листопада 2015 року. Вказувала, що жодних посад, відмову від яких зафіксовано актом, їй не пропонували, двомісячний термін попередження про звільнення з роботи збіг 09 січня 2016 року, а відтак відповідач повинен був повторно попередити її про звільнення з посади не пізніше ніж за два місяці.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати наказ від 25 січня 2016 року № 3-к про звільнення її з посади заступника директора центру, змінити дату звільнення на 09 березня 2016 року та підставу звільнення на пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації; стягнути з Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 січня 2016 року по день винесення судом рішення та 10 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. При звільненні ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої

статті 40 КЗпП України роботодавцем у повному обсязі були дотримані вимоги чинного трудового законодавства, а саме, статей 40, 43-1, 49-2 КЗпП України, що свідчить про безпідставність та недоведеність позовних вимог. Працівникові були запропоновані всі вакантні посади (інша робота), які існували на день звільнення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у повному обсязі були дотримані вимоги чинного трудового законодавства, тому підстави для зміни дати і формулювання причин звільнення відсутні. Суд апеляційної інстанції відхилив доводи позивача про те, що їй не була запропонована посада заступника завідувача відділення організації надання адресної натуральної та грошової допомоги, вказавши, що ця посада введена після її звільнення. Доводи щодо недотримання строку попередження про наступне звільнення ґрунтуються на неправильному тлумаченні закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, при звільненні відповідач не запропонував їй вакантних посад. Посади, зазначені в акті від 02 листопада 2015 року, їй не пропонувались, що підтвердили свідки під час розгляду справи. Вказала, що відповідач не звільнив її у двомісячний строк після попередження, вона продовжувала працювати, а тому її повинні були повторно попередити про наступне звільнення, чого не було зроблено у порушення частини першої статті 49-2 КЗпП України.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу Баранівська районна державна адміністрація Житомирської області просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою скаргою.

06 вересня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до наказу № 1 від 02 січня 1992 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду завідуючої відділом соціальної допомоги одиноким на дому.

Наказом директора територіального центру соціального обслуговування одиноких непрацездатних громадян управління праці та соціального захисту населення Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області від 01 серпня 2005 року № 38-к ОСОБА_1 була переведена на посаду заступника директора територіального центру соціального обслуговування одиноких непрацездатних громадян управління праці та соціального захисту населення з 01 серпня 2005 року.

Відповідно до наказу територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Баранівського району Житомирської області від 02 листопада 2015 року № 19 «Про внесення змін до штатного розпису», з 02 листопада 2015 року внесено зміни до штатного розпису, а саме: виведено посаду заступника директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Баранівського району Житомирської області та введено посади: інженера з охорони праці територіального центру (0,5 ставки), юрисконсульта територіального центру (0,5 ставки).

Наказом територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Баранівського району Житомирської області

від 02 листопада 2015 року № 20 ОСОБА_1 було попереджено про наступне звільнення із займаної посади не раніше ніж через 2 місяця відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. З наказом ОСОБА_1 ознайомлена 09 листопада 2015 року, про що свідчить її підпис та не заперечується сторонами.

02 листопада 2015 року адміністрацією відповідача складено акт про відмову ОСОБА_1 від переведення на іншу посаду, відповідно до якого 02 листопада 2015 року ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням посади, яку вона обіймає, інспектором з кадрів ОСОБА_4 було запропоновано переведення на іншу роботу за такими вакантними посадами: соціальний робітник відділення соціальної допомоги вдома; робітник з комплексного обслуговування і ремонту будинків; інженер з охорони праці; юрисконсульт; завідувач господарства стаціонарного відділення для постійного або тимчасового проживання; соціальний робітник (кладовщик) відділення організації надання адресної грошової та натуральної допомоги; молодша медична сестра з догляду за хворими стаціонарного відділення для постійного або тимчасового проживання. Від переведення на запропоновані вакантні посади ОСОБА_1 відмовилась. Інші вільні робочі місця, які можна було б запропонувати ОСОБА_1 , було відсутнє. З актом

ОСОБА_1 ознайомлена 09 листопада 2015 року, про що свідчить її підпис та не заперечується сторонами.

Наказом від 25 січня 2016 року № 3-К ОСОБА_1 було звільнено

з 25 січня 2016 року з посади заступника директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. З наказом ОСОБА_1 ознайомлена 25 січня 2016 року, про що свідчить її підпис та не заперечується сторонами.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2016 року у справі № 273/1822/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 01 червня 2016 року,

ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Баранівського району Житомирської області від 02 листопада 2015 року № 19 «Про внесення змін до штатного розпису».

За змістом частини четвертої статті 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У справі № 273/1822/15-ц встановлено, що підставою для виведення із штатного розпису посади заступника директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) було обмежене фінансування центру, у зв`язку з чим на протязі 2015 року директором центру проводилися заходи щодо упорядкування штатного розпису, переведення та звільнення працівників центру тощо. Встановлено, що позивач не довела незаконності наказу територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Баранівського району Житомирської області від 02 листопада 2015 року № 19 «Про внесення змін до штатного розпису».

У відповідності до частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Увалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що звільнення позивача відбулося із дотриманням вимог трудового законодавства та процедури звільнення у зв`язку із скороченням чисельності штату роботодавця. Позивача було завчасно попереджено про наступне звільнення, запропоновано вакантні посади, які існували на момент звільнення, від яких позивач відмовилась. Позивач не довела, що її звільнення було незаконним, а роботодавцем порушено процедуру її звільнення. Позовна вимога про зміну формулювання причини звільнення на пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України є безпідставною, оскільки підставою для звільнення позивача у наказі про звільнення від 25 січня 2016 року № 3-К зазначено пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги не впливають на правильність судових рішень, не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до правовідносин сторін норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області

від 13 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович