П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 758/10303/18

Номер провадження 22-ц/824/10694/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Саліхова В.В., Соколової В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року, постановлену під головуванням судді Ларіонової Н.М., у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позову до суду,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення доказів до подання позову до суду, а саме: шляхом огляду публічно доступного доказу «Об'єм виконаних робіт по 1 секції» (з сайту ОК «Відродження-2018, який є власником 100 % корпоративних прав ТОВ «УК «Київбуд», у розділі Новини, за 14 липня 2018 року) для встановлення фіксації його змісту; огляду публічно доступного доказу «Відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців про реєстрацію ТОВ «УК «Київбуд» за безкоштовним запитом МЮ України; огляду публічно доступного доказу «Скан екрану, на якому зображено сторінку сайту Укрпошти» для відстеження листів; витребування у ТОВ «УК «Київбуд» та ФОП ОСОБА_2 технічного паспорту на квартиру; витребування у ОК «Відродження-2018» інформацію, чи ОК «Відродження -2018» відповідає за достовірність інформації, розміщеної на сайті.

Подану заяву обґрунтовував тим, що він та ТОВ «УК «Київбуд» (відповідач) стали учасниками договорів купівлі-продажу майнових прав від 30 серпня 2014 року №30/08/14-С1-К86 та №30/08/14-С1-К134. Маючи намір звернутися до суду з позовом до ТОВ «УК «Київбуд» за захистом своїх порушених прав, ним не може бути подано в якості додатків до позовної заяви письмових доказів, оригінали яких можуть бути у володінні відповідача. Крім того, наявні факти, що ТОВ «УК «Київбуд» та ФОП ОСОБА_2 є бізнес-партнерами, а тому збирання доказів є утрудненим, унеможливленим діями останніх.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позову до суду - повернуто заявнику (а.с.8).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 28 березня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд не дослідив належним чином матеріали справи та не з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Так, у поданій заяві наведено факти, які свідчать про утруднення збирання доказів, а той час як суд першої інстанції заперечує право позивача подати клопотання про витребування доказів у разі неможливості самостійно подати докази.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року поновлено скаржнику процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, роз`яснено право на подачі відзиву. Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 липня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Вербової І.М., дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Повертаючи заяву про забезпечення доказів до подачі до суду позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що подана заява не відповідає вимогам ст. 117 ЦПК України, оскільки ряд доказів, які просить забезпечити заявник, є загальнодоступними, тобто їх подання чи збирання не є утрудненим.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала повністю відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на таке.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Частина перша статті 117 ЦПК України містить перелік вимог до заяви про забезпечення доказів, зокрема у заяві необхідно зазначити докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Виходячи зі змісту ч.4 ст.117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У даному випадку, подана заява не містить відомостей, що стосуються обставин, для доказування яких слід застосувати заходи забезпечення доказів та обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів, а саме: обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або утрудненим.

Таким чином, перевіряючи відповідність поданої заяви вимогам ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зміст заяви не відповідає вимогам статей 116, 117 ЦПК України, а відтак заявник не дотримався процесуального порядку її пред`явлення.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції про повернення ОСОБА_1 заяви про забезпечення доказів ґрунтується на вимогах цивільного процесуального законодавства України.

Доводи апеляційної скарги заявника не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Так, заходи по забезпеченню доказів не можуть здійснюватись судом лише на підставі звернення суб`єкта доказування. Підстави та порядок забезпечення доказів чітко визначені нормами 116, 117 ЦПК України. Зазначені норми передбачають не тільки заходи, що сприяють суб`єкту доказування у забезпеченні доказів, а також встановлюють приписи для запобігання безпідставного звернення до суду із заявою під приводом забезпечення доказів.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки ряд доказів, які просить забезпечити заявник, є загальнодоступними, їх подання чи збирання не є утрудненим.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року - залишити без змін.

Керуючись статтями 367-368, 369, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 24 липня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

В. В. Соколова