Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря - Кузьменко А.М.,

за участі:

представники позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник відповідача - Янчук А.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Комунального підприємства «Світоч» м.Києва в особі державного реєстратора Алієва Гусєйн Азіз огли про визнання протиправним та скасування рішення,

установив:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення посилаючись на те, що 21.08.2007 року між нею та АКБСР «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір № 10-29/4050, за умовами якого вона отримала кредит в розмір 60 000,00 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 . З метою забезпечення виконання зобов`язання 21.08.2007 року укладено Договір іпотеки № 02-10/2952, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В., № 3291. Предметом іпотеки є квартири АДРЕСА_1 . 16.11.2018 року представник банку надав їй копію витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, з якого було встановлено, що власником даної квартири є не вона, а банк. Реєстрацію права власності на спірну квартиру за банком вважає незаконною, оскільки банк не направляв їй письмової вимоги, відсутній і висновок щодо вартості іпотечного майна. Дане свідчить про грубе порушення банком вимог Закону України «Про іпотеку».

В судовому засіданні представники позивача обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Вважали, що банк порушив вимоги Закону, не направивши відповідне повідомлення. Крім того, на даний час діє мораторій на задоволення вимог кредиторів за договорами в іноземній валюті. Позивач іншого житла не має. Позивач повідомлення від банку не отримувала. Не заперечували щодо наявності трьох адрес проживання позивача, однак зареєстрована за спірною адресою. Вважали, що саме банк має надавати докази в порядку ч. 4 ст. 81 ЦПК України. Заборгованість є, але її розміру назвати не можуть.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві. Додатково зазначив, що доказів щодо наявності підстав на застосування мораторію сторона позивача не надала. Як і не надала доказів і на підтвердження своїх доводів. Зауважив, що усі документи по переходу права власності містяться у реєстраційній справі.

Співвідповідач до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. Відзив на позов не подавав.

Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

27.12.2018 року надійшов відзив на позов.

01.02.2019 року надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 21.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В суді встановлено, що 21.08.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір № 10-29/4050, за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 60 000,00 грн., строком до 21.08.2032 року. Кредит надано на придбання квартири АДРЕСА_1 .

21.08.2007 року ОСОБА_4 за Договором купівлі-продажу квартири придбала вказану квартиру. Право власності зареєстровано в БТІ м. Києва 29.08.2007 року.

З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору, між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки № 02-10/2952 від 21.08.2007 року. За умовами даного договору іпотекодавець передав іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 .

Стаття 4 Договору іпотеки визначає звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання.

Згідно п. 4.5 іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмету іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

13.11.2018 року державним реєстратором КП «Світоч» Алієвим Гусейн Азіз огли здійснено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк».

З даною реєстрацією позивач не згодна, оскільки банк не повідомляв її про намір задовольнити вимоги, як це передбачено ЗУ «Про іпотеку», у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у підставі виникнення права власності ПАТ «Укрсоцбанк» зазначено: доказ поштового відправлення повідомлення без номеру від 20.09.2018 року; повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням № 10593 від 18.06.2018 року; довіреність на представника; Договір кредиту № 10-29/4050 від 21.08.2007 року, Іпотечний договір № 02-10/2952 від 21.08.2007 року.

По даній справі позивач не надав доказу на підтвердження своїх доводів.

З приводу застосування мораторію, про що було зазначено в усних поясненнях сторони позивача, суд дійшов до наступного.

Згідно з пунктом 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено, що протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Однак, сторона позивача не надала жодного доказу на підтвердження того, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до частин 1, 4, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Підстави звільнення від доказування визначені ст. 82 ЦПК України.

Посилання сторони позивача на ч. 4 ст. 81 ЦПК України судом не враховується, оскільки підтвердження про направлення вимоги позивачу міститься в Реєстраційній справі, що зазначено в Інформації з Державного реєстру речових прав. Вказану інформацію ніхто із сторін не спростував, як і не просив витребувати для огляду ці документи.

Враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача є недоведеними.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-84, 200, 258, 259, 273, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Комунального підприємства «Світоч» м.Києва в особі державного реєстратора Алієва Гусєйн Азіз огли про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 18.07.2019 року.

Суддя: