ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/237/19 Справа № 199/835/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2014 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (, місце знаходження юридичної особи: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) заборгованість за кредитним договором № DNC0AN09988035 від 14.10.2008 року в розмірі 81 918,01 грн., яка склалася станом на 27.12.2013 р. та складається з наступного: 51 228,64 грн. заборгованість за кредитом; 6,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 930.78 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 25 613,24 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 250,00 грн. - фіксована частина; 3 888,95 грн. процентна складова.

Стягнуто із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (, місце знаходження юридичної особи: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 409,59 грн. з кожного з відповідачів окремо.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2014 року по справі №199/835/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заочне на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 серпня 2014 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.10.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNC0AN09988035, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 49869,42 гривень, а саме: а) 45400 грн. на придбання позичальником автомобіля, б) 2775,40 грн. для оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту, в) 34,00 грн. для оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, г) 1362,00 грн. для оплати винагороди за надання фінансового інструменту, д) 298,02 грн. для оплати вартості поліса Обов`язкового Страхування Цивільно-Правовой відповідальності. Пунктом 17.1.5. кредитного договору встановлена кінцева дата погашення кредиту - 13.10.2015 року. За умовами вказаного кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався за користування наданим кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту сплачувати 20,04% річних.

Відповідно до п.17.8. кредитного договору погашення заборгованості здійснюється, шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 1299,44 грн. для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним.

Згідно пункту п.4.5. для погашення заборгованості банком було відкрито позичальникові Транзитний рахунок. Позичальник здійснює погашення заборгованості шляхом внесення коштів на Транзитний рахунок, з якого відповідні кошти списуються на користь банку.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором DNC0AN09988035 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого останній поручився за виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що виникають з умов кредитного договору №DNC0AN09988035.

ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 81918,01 грн., з яких: 51228,64 грн. - заборгованість за кредитом, 6,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 930,78 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 25613,24 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3888,95 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 ЦК України боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Задовольняючи позов ПАТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що боржником було допущено порушення умов виконання зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 27.12.2013 року складає 81 918,01 грн.

Доводи апелянта про те, що у разі набуття обтяжувачем права власності на предмет забезпечувального обтяження відповідне зобов`язання, забезпечене обтяженням, вважається повністю виконаним і обтяжувач не вправі пред`являти боржнику інші вимоги у зв`язку з виконанням цього зобов`язання, колегія судів ставиться критично, оскільки п.13.6. кредитного договору передбачено, що сторони погоджуються, що після звернення стягнення на предмет застави, забезпечені вимоги вважаються задоволеними і погашеними лише у розмірі сум у відповідній валюті, фактично і остаточно отриманих банком в результаті такого звернення стягнення та/або (б) вартості предмета застави, одержаного банком у власність (у разі звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет застави), яка визначається за згодою сторін на дату звернення стягнення або, за відсутності такої згоди, належним експертом, призначеним банком на його власний розсуд.

Пунктом 13.7 кредитного договору визначено, що у разі продажу предмета застави відповідно до ст. 13.2 договору: 1) всі суми, виручені в результаті такої реалізації, використовуються, в першу чергу, для відшкодування всіх витрат (включаючи витрати на юридичні послуги), яких банк зазнав у зв`язку із зверненням стягнення на предмет застави. Будь-які кошти, що залишаються після відшкодування витрат, зазначених у попередньому реченні, використовуються для погашення інших забезпечених вимог. У разі, якщо сум недостатньо для повної сплати всіх забезпечених вимог, непогашена частина забезпечених вимог становить заборгованість позичальника перед банком, яка негайноналежить до сплати банку. У такому разі банк має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення своїх вимог, з іншого майна позичальника, у першу чергу перед іншими кредиторами.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що на момент розподілу коштів, отриманих від реалізації заставного автомобіля сума заборгованості відповідача за кредитним договором була значно більшою, а ніж сума коштів отриманих банком від продажу автомобіля.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів і розрахунку, з яких вбачається, що банком не було враховано під час розрахунку суми заборгованості передану в рахунок погашення заборгованості виручену за продаж 07.08.2012 року автомобілю грошову суму в розмірі 40590,00 грн. (а.с. 83).

З наданого банком розрахунку вбачається, що зазначені суми були зараховані в рахунок погашення боргу, процентів, комісії та пені (а.с. 222-225).

Крім того, розмір заборгованості банком доведено, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова