ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року

м. Харків

справа № 638/5172/17-ц

провадження № 22ц/818/1577/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , представник відповідача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 , представник позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_4 ,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , представник відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2018 року в складі судді Шестака О.І.

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, який у подальшому уточнив.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договорів (правочинів) недійсними.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 загальну суму 25 795 510,80 грн., що складається з суми боргу за договором позики № 1 від 27 березня 2014 року в розмірі 50 758,00 доларів США, що станом на 06 грудня 2018 року за офіційним курсом Національного банку України становить 1 419 988,35 грн.; пені в розмірі 0,1 % від несвоєчасно повернутих коштів за кожен день прострочки за договором позики № 1 від 27 березня 2014 року за період з 02 липня 2016 року по 03 квітня 2017 року (276 днів) в розмірі 14 007,00 доларів США, що станом на 06 грудня 2018 року за офіційним курсом Національного банку України становить 391 855,01 грн.; суму боргу за договором позики № 2 від 10 березня 2016 року в розмірі 856 990,00 доларів США, що станом на 06 грудня 2018 року за офіційним курсом Національного банку України становить 23 974 857,44 грн. та судовий збір в сумі 8810,00 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договорів (правочинів) недійсними - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити його зустрічний позов у повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 міститься клопотання про зобов`язання позивача ОСОБА_1 надати суду належним чином завірені довідки з державних податкових органів України та Республіки Естонія з інформацією щодо резидентства позивача за період з 2009-2017 років.

03 червня 2019 року від ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції надійшло додаткове обґрунтування клопотання про надання доказів.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_1 не є резидентом України, отже для укладення між сторонами договорів позики законодавством України передбачено особливий порядок.

Зазначив, що тимчасова довідка на право проживання ОСОБА_1 в Україні, що міститься у матеріалах справи, не є належним доказом його статусу як резидента України, та відсутності у сторін обов`язку зареєструвати спірні договори позики у порядку, передбаченому законодавством.

Вказав, що довідку щодо резидентства ОСОБА_1 можуть надати на його звернення фіскальні (податкові) органи України та Республіки Естонія, та вказаний доказ необхідний для правильного вирішення спору, оскільки свідчить про правовий статус ОСОБА_1 під час укладення спірних договорів позики та впливає на вибір нормативної бази.

Зазначив, що в електронних реєстрах Міністерства юстиції України та Державної фіскальної служби України, які перебувають у вільному доступі, ОСОБА_1 як самозайнята особа, що провадить незалежну професійну діяльність, відсутній, тобто він самостійно не визначав свій статус як резидента України з цієї підстави.

За таких умов належним доказом статусу ОСОБА_1 як резидента України є лише відповідна довідка фіскальних (податкових) органів, яка може бути надана за його особистим зверненням.

Вказав, що позбавлений можливості самостійно надати такий доказ, оскільки зазначені відомості про особу належать до персональних даних, що охороняються законом.

Зазначив, що суд може зобов`язати ОСОБА_1 одержати відповідну довідку з органів Державної фіскальної служби України чи відповідного уповноваженого органу за місцем його постійного проживання в м. Таллін, Республіка Естонія.

Вказав, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено йому в задоволенні аналогічного клопотання.

Просив задовольнити клопотання про витребування у позивача відповідного доказу, а в разі його відмови - витребувати ухвалою суду дані щодо резидентства позивача в період з 2009-2017 років з Державної фіскальної служби України.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник ОСОБА_1 заперечував проти заявленого клопотання, посилаючись на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, обговоривши доводи заяви, вважає, що клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Як вбачається з матеріалів справи зустрічний позов ОСОБА_3 обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не є резидентом України, та у договорах позики зазначено місцем їх укладення - м. Таллін. Проте, згідно вимог чинного законодавства будь-які кредити (позика), отримані від нерезидента, підлягають реєстрації в Національному банку України до фактичного одержання кредиту, та у договорах позики має бути передбачено обов`язкову умову про те, що вони набирають чинності з моменту (або не раніше) такої реєстрації.

Оскільки при укладенні договорів позики не дотримано обов`язкових вимог щодо форми і змісту договору позики в іноземній валюті між фізичними особами - резидентом та нерезидентом України; оспорювані договори не зареєстровані у встановленому законом порядку, реєстраційні свідоцтва на них Національним банком України не виписувались і в банківський реєстр не вносились, ОСОБА_3 вважає такі договори недійсними.

Згідно з підпунктом 14.1.213 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України фізична особа - резидент - це особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні.

У разі, якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи.

Пунктом 2 наказу Державної податкової адміністрації України № 173 від 12 квітня 2002 року «Про підтвердження статусу податкового резидента України» установлено, що довідку-підтвердження статусу податкового резидента України видає державна податкова інспекція за місцезнаходженням юридичної особи (місцем проживання фізичної особи) на своєму бланку протягом 10-ти робочих днів з моменту подання письмового звернення такої особи.

Оскільки для правильного вирішення справи необхідно з`ясувати питання щодо статусу ОСОБА_1 як резидента чи нерезидента України, отже, обставини, які можуть бути підтверджені витребуваним доказом, мають значення для розгляду справи, ОСОБА_3 не має можливості самостійно надати даний доказ, та виходячи з принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, а також того, що судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, судова колегія вважає, що доцільно витребувати у Головного управління Державної фіскальної служби України в місті Києві довідку-підтвердження статусу податкового резидента України щодо ОСОБА_1 .

Судова колегія вважає за необхідне витребувати вищезазначену довідку саме з органів Державної фіскальної служби України, а не Республіки Естонія, оскільки статус резидента визначається відповідно до податкового законодавства України, та довідка-підтвердження видається уповноваженими органами за місцем проживання фізичної особи в порядку та за формою, визначеному законодавством України, зокрема, наказом Державної податкової адміністрації України № 173 від 12 квітня 2002 року.

Згідно посвідки на постійне проживання від 27 квітня 2005 року, серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 17 травня 2005 року по 20 травня 2011 року, та з 11 листопада 2011 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тобто на території України.

За таких умов підстав для отримання доказів за кордоном, а саме у Республіці Естонія, не вбачається.

Клопотання ОСОБА_3 щодо зобов`язання ОСОБА_1 надати таку довідку задоволенню не підлягає, оскільки згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи, та учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно вимог частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, надання доказів у справі є правом сторони, яке вона реалізує на власний розсуд, тому суд позбавлений можливості зобов`язати учасника справи отримати та надати суду певний доказ без його на це волевиявлення.

На підставі викладеного, судова колегія вважає за необхідне клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів - задовольнити частково та витребувати у Головного управління Державної фіскальної служби України в місті Києві довідку-підтвердження статусу податкового резидента України щодо ОСОБА_1 , громадянина Естонії, особистий код НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , посвідка на постійне проживання від 27 квітня 2005 року, серія НОМЕР_1 , згідно якої зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 17 травня 2005 року по 20 травня 2011 року; з 11 листопада 2011 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 2009 - 2017 років.

В іншій частині клопотання ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з підстав, зазначених вище.

Керуючись ст. ст. 251, 367, 368, 381-384 ЦПК України

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів - задовольнити частково.

Витребувати у Головного Управління Державної фіскальної служби України в місті Києві довідку-підтвердження статусу податкового резидента України щодо ОСОБА_1 , громадянина Естонії, особистий код НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , посвідка на постійне проживання від 27 квітня 2005 року, серія НОМЕР_1 , згідно якої зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 17 травня 2005 року по 20 травня 2011 року; з 11 листопада 2011 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 2009 - 2017 років.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст ухвали складено 23 липня 2019 року