Постанова

Іменем України

18 липня 2019 року

м. Київ

справа № 161/12681/16-ц

провадження № 61-21366св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

заявник - Акціонерне товариство «Мах Друбєж»,

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агідель»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Мах Друбєж» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2016 року у складі головуючого-судді Кихтюка Р. М. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Русинчука М. М., Матвійчук Л. В., Осіпчука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року Акціонерне товариство «Мах Друбєж» (далі - АТ «Мах Друбєж») звернулося до суду із клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Крайового суду міста Градець Кралове - філії Пардубіце від 05 червня 2013 року.

На обґрунтування клопотання зазначало, що 06 грудня 2010 року між АТ «Мах Друбєж» та товариством з обмеженою відповідальністю «Агідель» (далі - ТОВ «Агідель») був укладений договір купівлі-продажу інкубаційних яєць в загальній кількості 14 112 000 штук. Пунктом 4.3 якого передбачено у разі невикупу покупцем визначеної кількості товару сплату неустойки в розмірі 50 % вартості невикупленого товару.

Згідно пунктів 5.1, 6.1 вказаного договору будь-які спори чи суперечки підлягають розгляду у суді Чеської Республіки за місцезнаходженням АТ «Мах Друбєж», відповідно до чеського законодавства.

Через невиконання ТОВ «Агідель» взятих на себе зобов`язань за договором від 06 грудня 2010 року товариству було виставлено рахунок-фактуру про сплату неустойки в розмірі 544 320 Євро, яку не було сплачено, у зв`язку з чим АТ «Мах Друбєж» звернулося до Крайового суду міста Градець Кралове - філії Пардубіце з позовом про стягнення з ТОВ «Агідель» суми неустойки та відсотків за несвоєчасну виплату.

Рішенням Крайового суду міста Градець Кралове - філії Пардубіце від 05 червня 2013 року зобов`язано ТОВ «Агідель» сплатити на користь АТ «Мах Друбєж» суму в розмірі 544 320 Євро та відсотки за несвоєчасну виплату в розмірі 7,75 % річних від цієї суми, починаючи з 21 серпня 2012 року до моменту виплати.

З урахуванням викладеного, АТ «Мах Друбєж» просило визнати та надати дозвіл на примусове виконання рішення Крайового суду міста Градець Кралове - філії Пардубіце від 05 червня 2013 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2016 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішення Крайового суду міста Градець Кралове - філії Пардубіце від 05 червня 2013 року, яким вирішено спір між АТ «Мах Друбєж» та ТОВ «Агідель» з приводу виконання договору купівлі-продажу від 06 грудня 2010 року, не підлягає визнанню та примусовому виконанню на території України, оскільки такий спір компетентним був вирішувати той орган юстиції тієї договірної сторони, на території якої має місце проживання, перебування чи знаходження - відповідач ТОВ «Агідель», юридична адреса якого місто Луцьк, вулиця Єршова, 11, офіс 711, тобто на території України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу АТ «Мах Друбєж» відхилено, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого постановив законну і обґрунтовану ухвалу про відмову в задоволенні клопотання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У лютому 2017 року АТ «Мах Друбєж» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постановлені ухвали судів скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Крайового суду міста Градець Кралове - філії Пардубіце від 05 червня 2013 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно витлумачив пункт 5 статті 48 Договору про правову допомогу між Україною та Чеською Республікою від 28 травня 2001 року як такий, що встановлює виключну підсудність судів України. Помилково застосував норму права, яка регулює питання визначення підсудності справи, оскільки відповідно до розділу 85 Глави ХІ Закону Чеської Республіки «Про міжнародне приватне право» підсудність чеським судам щодо зобов`язальних та інших майнових прав також може бути встановлена угодою сторін у письмовій формі, а пунктом 5.1 договору купівлі-продажу від 06 грудня 2010 року передбачено, що всі спори, що виникають з цього договору, або пов`язані з ним вирішуються компетентними судами Чеської Республіки, яким є районний суд продавця АТ «Мах Друбєж». Тобто пункт 5.1 договору підпадає під дію Закону Чеської Республіки «Про міжнародне приватне право», оскільки сторони письмово зазначили свій намір розглядати можливі спори виключно у судах Чеської Республіки. Також апеляційним судом помилково застосовано до спірних правовідносин пункт 3 частини другої статті 396 ЦПК України, оскільки застосування вказаного положення може здійснюватися, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не передбачено підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду. Тобто пункти 1 - 8 частини другої статті 396 ЦПК України носять субсидіарний характер і можуть застосовуватися лише тоді, коли підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не передбачені міжнародним договором.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 травня 2018 року справу № 161/12681/16-ц за клопотанням АТ «Мах Друбєж» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Крайового суду міста Градець Кралове - філії Пардубіце від 05 червня 2013 року передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень (відзивів) на касаційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням Крайового суду міста Градець Кралове - філії Пардубіце від 05 червня 2013 року зобов`язано ТОВ «Агідель» сплатити на користь АТ «Мах Друбєж» суму в розмірі 544 320 Євро та відсотки за несвоєчасну виплату в розмірі 7,75% річних від цієї суми, починаючи з 21 серпня 2012 року до моменту виплати, виплатити компенсацію витрат за надання юридичних послуг адвокатом дипломованим юристом Шаркою Лійковою у розмірі 797 534 чеських крон.

ТОВ «Агідель» має юридичну адресу по вулиці Єршова, 11, офіс 711, у місті Луцьку Волинської області.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

За правилами статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов`язання за цими договорами.

Між Україною та Чеською Республікою укладено 28 травня 2001 року укладено договір «Про правову допомогу в цивільних справах», який ратифіковано Законом України від 10 січня 2002 року № 2927-III(далі - Договір про правову допомогу).

Статтею 48 Договору про правову допомогу передбачено, що договірні правовідносини регулюються законодавством, яке обирається за згодою їхніх учасників, а за відсутності згоди - законодавством сторони, на території якої було укладено договір, за винятком договорів щодо нерухомого майна, де застосовується законодавство держави, на території якої знаходиться нерухомість. Форма договору регулюється законодавством тієї Договірної Сторони, яким регулюється і саме договірне зобов`язання. Справи з вирішення спорів, що виникають з договірних відносин, є компетентним вирішувати орган юстиції тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання, перебування чи знаходження відповідач або знаходиться спірне нерухоме майно.

Отже, враховуючи вказані положення Договору про правову допомогу, у спірних правовідносинах компетентним судом є той орган країни, на території якого має місце проживання, перебування чи знаходження відповідач. В цьому конкретному випадку юридична адреса ТзОВ «Агідель» - Волинська область, місто Луцьк, вул. Єршова, 11, тобто на території України.

Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно зі статтею 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до частини першої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно зі статтями 391, 392 ЦПК України 2004 року рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки. Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) або місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Відповідно до статті 396 ЦПК України 2004 року клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) в інших випадках, встановлених законами України.

Встановивши, що ТОВ «Агідель», тобто сторона, що повинна здійснювати виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу від 06 грудня 2010 року, має юридичну адресу по вулиці Єршова, 11, офіс 711, у місті Луцьку Волинської області , а згідно рішення Крайового суду міста Градець Кралове - філії Пардубіце від 05 червня 2013 року, знаходиться по вулиці Незалежності, 116 у смт. Торчин Луцького району Волинської області , тобто боржник перебуває на території України, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що Крайовий суд міста Градець Кралове - філії Пардубіце не є компетентним вирішувати спір між АТ «Мах Друбєж» та ТОВ «Агідель», та правильно відмовили у задоволенні клопотання.

Розглядаючи клопотання, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що суд неправильно витлумачив положення пункту 5 статті 48 Договору про правову допомогу як такий, що встановлює виключну підсудність, є безпідставними, оскільки саме пунктом 5 статті 48 Договору про правову допомогу визначено підсудність спорів, що виникають з договірних відносин.

Твердження заявника про те, що сторони умовами договору купівлі-продажу від 06 грудня 2010 року визначили підсудність спорів, що виникають між ними компетентним судам Чеської Республіки не може бути підставою для скасування ухвалених судами рішень, оскільки пунктом 1 статті 48 Договору про правову допомогу визначено право учасників за їх згодою обирати законодавство, яким регулюються договірні правовідносини, а не встановлення підсудності спорів за згодою сторін, як вважає заявник. В той же час визначення виключної підсудності врегульовано саме пунктом 5 статті 48 Договору про правову допомогу, згідно якого справи у спорах, які виникають з договірних відносин підсудні компетентним органам юстиції тієї сторони міжнародного договору, на території якого проживає, перебуває чи знаходиться відповідач, і не передбачає право сторін при укладенні між собою договору, самостійно визначати у ньому підсудність вирішення спору.

Доводи заявника на неправильне застосування судами пункту 3 частини другої статті 396 ЦПК України 2004 року не спростовує правильних висновків суду про відмову в задоволенні клопотання АТ «Мах Друбєж» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи є аналогічними доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки суду апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив їх та спростував відповідними висновками.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Мах Друбєж» залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко