КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/7157/19 Головуючий у суді першої інстанції: Заставенко М.О.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8870/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2019 року ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , звернулася у суд із заявою про видачу обмежувального припису, в якому просила суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким зобов`язати ОСОБА_2 , 1977 р.н., усунути перешкоди створені кривдником у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності; заборонити йому перебувати у місцях спільного проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; заборонити наближатися ближче ніж на сто метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи постраждалих; обмежити спілкування його з постраждалими малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами або контактувати з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Вимоги заяви мотивовано тим, що 15.03.2014 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. У стосунках у них народилося дві доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявниця разом з дітьми, зареєстрована в Дарницькому районі міста Києва за адресою: АДРЕСА_1 , однак разом з дітьми з 2014 року фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Заінтересована особа до 02.04.2019 був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_3 , однак фактично проживав в іншій країні, за адресою: АДРЕСА_4 , куди виїхав для заробітку, оскільки працює в «Сахалін Енерджі Інвестмент Компані ЛТД» на посаді провідний інженер з технології видобутку нафти та газу.

Після того, як заявниці стало відомо, що заінтересована особа систематично вдається до подружніх зрад, а на початку 2017 року у нього навіть народилася донька в Російській Федерації, вона звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом про розірвання шлюбу та з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Відповідними рішеннями Дарницького районного суду м. Києва дані заяви було задоволено, шлюб розірвано, а із заінтересованої особи стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/6 частина від усіх видів його доходу на кожну дитину.

03.04.2019 заявниці зателефонувала донька і повідомила, що невідомі особи намагаються відкрити вхідні двері квартири в якій вони проживають за допомогою будівельного приладдя, болгарки, молотка та іншого, на що вона одразу виїхала з роботи до дитини, яка знаходилася в квартирі. Приїхавши на місце, побачила п`ять невідомих дорослих чоловіків, з яких два у формі приватного агентства охорони «Шериф», два невідомі чоловіка без будь-яких документів та бейджів, невідома жінка, яка назвалася адвокатом, невідомий чоловік у блакитному жилеті та свого колишнього чоловіка, котрий проживає в Російській Федерації. Її до дверей квартири силою не допустили, перегородили підходи працівники фірми «Шериф», жінка почала стверджувати, що вона ніхто і не має права навіть підходити до квартири, а батько дитини, котра в стресовому стані знаходилася заблокована у квартирі, просто спостерігав за тим, що відбувається.

На вимоги, щоб було надано будь-які судові рішення, які надають право на силове входження в квартиру та позбавлення заявниці та її дітей права користування квартирою в якій вони проживають з моменту її придбання та були вселені як члени сім`ї власника, не отримали жодного підтвердження законності дій заінтересованої особи.

Викликана поліція не реагувала на це беззаконня та самоправні дії заінтересованої особи.

Спостерігаючи як розламали вхідні двері квартири та замки, заінтересована особа вигнала дитину з квартири та поїхала.

На даний час діти та заявниця залишилися без речей, одягу, документів, коштів, ліків, дітям не має як виконувати домашнє завдання, ходити в школу, оскільки одяг та взуття дітей знаходиться в квартирі. А кривдник відмовляється віддавати ці речі, що і стало підставою для звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року заяву ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задоволено частково.

Видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 поклавши на нього на строк 2 (два) місяці такі обов`язки:

Заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з постраждалими особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_5 .

Заборонено ОСОБА_2 наближатися на відстань 100 метрів до місця спільного проживання, роботи, навчання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В іншій частині заяви - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 - представник заінтересованої особи ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу та не погоджується з ним в частині задоволених позовних вимог. Вважає рішення незаконним та не суб`єктивним та таким, що не ґрунтується на наявних у справі доказах та не відповідає фактичним обставинам справи. При цьому зазначала, що судом неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи , внаслідок неправильного дослідження та оцінки їх судом, є таким, що порушує права батька та власника квартири. Викладені тези та встановлені обставини у оскаржуваному рішенні не відповідають дійсності та є такими, що суперечать нормам законодавства, порушують права та свободи заінтересованої особи- апелянта. Заявник не надала суду, який розглядав справу,жодного належного та допустимого доказу вчинення заінтересованою особою дій, які підпадають під ознаки домашнього насильства, про що зазначено в оскаржуваному рішенні та вийшов за межі позовних вимог. Всі події, які мали місце проходили під наглядом 2-х адвокатів, працівників правоохоронних органів, приватної служби охорони, свідків. Просила рішення суду скасувати у частині задоволених вимог щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні вказаної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 стороною заявника не подавався.

В судове засідання 15 липня 2019 року заявник ОСОБА_3 та заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явилися.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку заявника ОСОБА_3 та заінтересованої особи ОСОБА_2 , які про час та місце розгляду справи повідомлялися, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, заявник та заінтересована особа для участі у справі направили своїх представників.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 - представника заінтересованої особи ОСОБА_2 вбачається, що вона не погоджується з рішенням суду першої інстанції лише в частині задоволеної заяви.

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційним судом перевіряється законність та обгрунтованість рішення суду лише в частині задоволених вимог заяви ОСОБА_3 . В частині відмовлених вимог заяви сторона заінтересованої особи не оскаржує. Тому рішення суду в частині відмовлених вимог заяви апеляційним судом не перевіряється.

Частково задовольняючи заяву заявника ОСОБА_3 , видаючи обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 поклавши на нього на строк 2 (два) місяці такі обов`язки: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з постраждалими особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_5 та заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 100 метрів до місця спільного проживання, роботи, навчання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив із доведеності вимог заяви в цій частині.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Заявник ОСОБА_3 та заінтересована особа ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.03.2014. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2018 вказаний шлюб було розірвано.

Згідно наданих свідоцтв про народження дітей, у заявниці ОСОБА_3 та заінтересованої особи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька ОСОБА_5 .

Згідно акту від 31.07.2018, підписаного головою ОСББ «Чавдар 2», ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , фактично проживають за адресою: АДРЕСА_5 .

27.08.2018 Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно, починаючи з 22.06.2018 і до повноліття ОСОБА_4 .

Відповідно до квитанцій ОСОБА_2 на рахунок Виконавчої служби перерахував на сплату аліментів 367 220 грн.

Власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 28.10.2013.

Відповідно до довідки від 19.11.2018 вих. № 06-1504с ОСОБА_2 працює у філіалі компанії «Сахалин Энерджи Инвестмент Компани Лтд» в м. Южно-Сахалінськ РФ, з 15.05.2014 по теперішній час на посаді ведучого інженера по технології видобуванні нафти та газу.

Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Квартира за адресою: АДРЕСА_6 по 1/3 частці належить ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Місце реєстрації ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_7 , що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України.

Відповідно ухвали Дарницького районного суду м.Києва від 18.02.2019 в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна та визнання особистої приватної власності, на квартири за адресами: АДРЕСА_6 та АДРЕСА_3 накладено арешт.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 02.04.2019 за адресою: АДРЕСА_5 зареєстровані за вказаною адресою відсутні.

З показань свідка ОСОБА_9 допитаної в судовому засіданні, встановлено, що за місцем фактичного проживання заявниці та її неповнолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_8 ОСОБА_2 із застосування спеціалістів без використання ключа відкрив двері квартири та перешкоджав заявниці пройти у квартиру. Зі слів заявниці їй відомо, що в момент зламу дверей в квартирі знаходилась молодша дочка заявниці ОСОБА_10 , яка була її батьком видворена з квартири, до теперішнього часу речі заявниці та дітей знаходяться в квартирі, були повернуті лише ліки.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Дослідженням наданих заявником доказів встановлено, що доводи заявниці в частині застосування щодо неї та неповнолітніх дітей домашнього насильства, а саме діяння економічного насильства знайшли своє підтвердження, оскільки наявність конфлікту між подружжям, спору про поділ майна подружжя, позбавлення права користування квартирою в якій заявниця з дітьми фактично проживала з липня 2018 року по 03.04.2019 та особистими речами, одягом, грошима, що залишились в квартирі, що дають суду підстави дійти висновку про наявність ризиків, щодо продовження домашнього насильства за місцем проживання.

При цьому, квартира у якій проживала заявник з дітьми, за адресою: АДРЕСА_5 , належить на праві власності ОСОБА_2 .

Проте, ОСОБА_2 не звертався до уповноважених органів із заявою про усунення перешкод у користуванні належним йому майном.

До того ж, матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили те, що заявник ОСОБА_3 чинить заінтересованій особі ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належним йому майном.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на доброзичливі стосунки між батьком та дітьми, активну участь батька у вихованні, розвитку та забезпеченні дітей. Зазначала, що саме заявник ініціює конфлікти, налаштовує дітей проти батька та намагається умисно позбавити житла. Стверджувала, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа про поділ майна подружжя, оскільки власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 є ОСОБА_2 , а заявниця з дітьми має інше житло - дві квартири, що перебувають у її власності та власності дітей, дії ОСОБА_2 щодо отримання доступу до квартири вважає правомірними. Також посилалась, на зловживання заявницею своїми процесуальними правами, надання нею неправдивої інформації суду та недоведеність належними та допустимими доказами обставин на які посилається заявниця.

Проте, обраний заінтересованою особою спосіб проникнення до житла з викликом співробітників поліції, працівників фірми по відкриттю замків, адвоката, є неприпустимим , з урахуванням того, що в квартирі перебувала малолітня дитина, незалежно від того, що ця квартира оформлена, як власність заінтересованої особи, але між заявником та заінтересованою особою існує судовий спір з приводу поділу майна колишнього подружжя.

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

З урахуванням того, що ОСОБА_11 має зареєстроване місце проживання та має у власності дві квартири, в суді вирішується спір про поділ майна подружжя, суд першої інстанції правильно вважав, що строк дії обмежувального припису слід визначити у два місяці, що є достатнім для запобігання ризику продовження дій економічного насильства. Саме з метою уникнення у майбутньому економічного насильства у будь-якому прояві судом обґрунтовано заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з постраждалими особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_5 та наближатися на відстань 100 метрів до місця спільного проживання, роботи, навчання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав до часткового задоволення вимог заяви відповідають обставинам справи та положенням спеціального закону.

Доводи апеляційної скарги представника заінтересованої особи з приводу незаконності, суб`єктивності оскаржуваного рішення, не правильного та неповного встановлення обставин справи, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки їх судом, є таким, що порушує права батька та власника квартири

та такого, що не ґрунтується на наявних у справі доказах та не відповідає фактичним обставинам справи, що на думку представника, призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Так, зі змісту апеляційної скарги представника заінтересованої особи вбачається, що її доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи та до переоцінки доказів, порушення прав її довірителя - заінтересованої особи, як власника житла та батька дітей і що дії заінтересованої особи, на її думку, були правомірними, а заявник та діти мають своє житло. Проте, ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено, що рішенням суду порушуються права заінтересованої особи, як батька, так і власника квартири і цим же рішенням такі його права не обмежуються. Вирішення питань щодо поділу майна подружжя силовими методами чинне законодавство України не передбачає. А ч.3 ст.47 Конституції України визначає, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності поданої заяви та можливості відновлення порушеного права у обраний заявником спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника заінтересованої особи не містить, в ході апеляційного розгляду представник заінтересованої особи також не навів таких обставин.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: