Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 761/16868/15-ц

провадження № 61-21680 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Енергобанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2017 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.; та касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року у складі судді Чех Н. А. та рішення апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 грудня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 2 000 000 грн на строк до 31 березня 2014 року зі сплатою 23,0 % річних. 23 січня 2014 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному кредитному договору.

Позичальник та поручитель взяті на себе зобов`язання не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 21 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 166 073 грн 06 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 1 999 999 грн 64 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 781 826 грн 24 коп., пеня 1 384 247 грн 19 коп.

З урахуванням викладеного ПАТ «Енергобанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 30 грудня 2013 року у розмірі 4 166 073 грн 06 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року позов ПАТ «Енергобанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором від 30 грудня 2013 року у розмірі 4 166 073 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачами, як позичальником та поручителем, належним чином взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором не виконано, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, яка не спростована останніми та підлягає стягненню з них. Розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено суму заборгованості за кредитним договором від 30 грудня 2013 року, яка підлягає солідарному стягненню на користь ПАТ «Енергобанк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з 4 166 073 грн до 3 768 173 грн 17 коп., з яких: 1 999 999 грн 64 коп - заборгованість по тілу кредиту, 672 894 грн 74 коп. - заборгованість по відсотках, 1 095 278 грн 78 коп. - пеня. У решті рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідачі зобов`язання за спірним кредитним договором не виконали, уналідок чого утворилась заборгованість за цим договором, яка підлягає солідарному стягненню з них. Проте розпочато процес ліквідації ПАТ«Енергобанк», тому з моменту винесення Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури банк втратив право на здійснення банківської діяльності, у тому числі щодо нарахування відсотків за кредитним договором та пені. Таким чином, розмір відсотків за кредитним договором та пені обчислюється станом на дату відкликання у ПАТ «Енергобанк» ліцензії, тобто станом на 11 червня 2015 року.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 761/16868/15-ц з Дніпровського районного суду м. Києва.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року зазначену справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» мотивована тим, що положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містять такого наслідку відкликання банківської ліцензії, як припинення нарахування процентів та пені за діючим кредитним договором, за яким існує заборгованість позичальника перед банком. Спірний кредитний договір укладено між сторонами до відкликання у банка ліцензії та початку процедури його ліквідації, тому цей договір є дійсним.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - мотивована тим, що судами належним чином не перевірено розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором, який відповідними доказами не підтверджено. Судами не враховано розмір процентів річних згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Банком порушено права ОСОБА_1 , як споживача, оскільки не надано йому повної та доступної інформації державною мовою про сукупну вартість кредиту, чим введено останнього в оману і це свідчить про нечесну підприємницьку діяльність.

Відзиви на касаційні скарги не надійшли.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 грудня 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 2 000 000 грн на строк до 31 березня 2014 року зі сплатою 23,0 % річних.

23 січня 2014 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному кредитному договору.

ПАТ «Енергобанк» вказувало про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 21 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 166 073 грн 06 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 1 999 999 грн 64 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 781 826 грн 24 коп., пеня 1 384 247 грн 19 коп.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Енергобанк» підлягає задоволенню, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (частина перша статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно з частиною другою статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав; нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. Забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним при початку процедури ліквідації банку, не містять такого наслідку відкликання банківської ліцензії, як припинення нарахування процентів та пені за діючим кредитним договором, за яким існує заборгованість позичальника перед банком.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212-214, 303, 316 ЦПК України 2004 року не звернув уваги на те, що нарахування процентів та пені за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору не є банківською діяльністю у розумінні абзацу 15 частини першої статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з якою банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

Таким чином, апеляційний суд у порушення зазначених вище положень закону не звернув уваги на те, що усі банківські дії щодо укладення спірного кредитного договору та надання кредитних коштів ОСОБА_1 були здійснені банком до відкликання банківської ліцензії, а тому факт відкликання ліцензії ПАТ «Енергобанк» не впливає на дійсність вказаного кредитного договору.

Крім того, апеляційний не врахував, що ні Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ні іншими законодавчими актами не передбачено припинення зобов`язання сторін за кредитним договором у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури банку.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно застосувавши положення статей 526, 543, 549, 554, 625, 1048, 1050 ЦК України, дійшов правильного висновку про те, що відповідачами, як позичальником та поручителем, зобов`язання за спірним кредитним договором не виконано, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, яка не спростована останніми та підлягає стягненню з них у повному обсязі, розмір заборгованості відповідає вимогам закону та умовам договору.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - про те, що судами належним чином не перевірено розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором, безпідставні, оскільки ОСОБА_1 відповідними доказами не спростовано наданий банком розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором, який судом перевірено на відповідність вимогам закону і умовам договору.

Посилання касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - на те, що банком порушено права ОСОБА_1 , як споживача, оскільки не надано йому повної та доступної інформації про сукупну вартість кредиту, на увагу не заслуговують, так як спростовуються підписом ОСОБА_1 у спірному кредитному договорі, яким підтверджено що сторони погодили усі істотні умови цього договору, погодили сукупну вартість кредиту, крім того, останній, як позичальник виконував цей договір, що свідчить при визнання договору сторонами.

Крім того, позичальник кредитний договір не оспорював в судовому порядку, а згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Доводи касаційної скарги про незастосування судами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» безпідставні, так як Рішенням Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», встановлено що дія вищевказаного закону не поширюється на кредитні правовідносини, які виникли з фізичною особою.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» задовольнити.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2017 року скасувати, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року залишити у силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець