Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 668/6786/13-ц

провадження № 61-22960св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона у складі судді Корецького Д. Б. від 23 липня

2013 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області у складі колегії суддів: Майданіка В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В., від 31 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 05 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою 12,49% річних та зі строком повернення до 05 вересня 2021 року. На забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 05 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, яка станом на 30 листопада 2012 року складала 111 215,58 доларів США, що еквівалентно 888 612,48 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23 липня 2013 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 888 612,48 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» судовий збір у розмірі 3 441 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього та поручителя у солідарному порядку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Змінено рішення суду першої інстанції в частині розподілу між сторонами судових витрат та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ПАТ КБ «Правекс-Банк» судові витрати у розмірі 1 720,50 грн з кожного.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення позичальника та поручителя у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором. Проте вважав, що суд першої інстанції помилково стягнув судові витрати у солідарному порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позичальник перестав сплачувати кредит у серпні 2008 року, а тому, звертаючись до суду із позовом лише у травні 2013 року, банк пропустив шестимісячний строк пред`явлення вимог до поручителя, встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України. Крім того, банком в односторонньому порядку неодноразово підвищувалася процентна ставка за користування кредитними коштами, що призвело до збільшення обсягу її відповідальності і є підставою для припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України. Крім того, матеріали справи не містять доказів надання банком позичальнику грошових коштів, які передбачені кредитним договором, а тому виконання банком своїх зобов`язань за договором є недоведеними.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою цього ж суду від 09 листопада

2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 668/6786/13-ц (провадження № 61-22960св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

07 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 вересня 2007 року між акціонерним комерційним банком

«Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою 12,49% річних зі строком повернення до 05 вересня 2021 року.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 05 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

У зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 30 листопада 2012 року у позичальника перед банком утворилась заборгованість у розмірі 111 215,58 доларів США, що еквівалентно 888 612,48 грн, яка складається із: 56 224 доларів США, що еквівалентно 449 229,76 грн, - тіло кредиту; 13 040 доларів США, що еквівалентно 104 189,60 грн, - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 29 148,58 доларів США, що еквівалентно 232 897,15 грн, - проценти за користування кредитом; 12 803 доларів США, що еквівалентно 102 295,97 грн, - пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором від 05 вересня 2007 року № 2326-016/07Р, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 30 листопада 2012 року складала 111 215,58 доларів США, що еквівалентно 888 612,48 грн, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення у солідарному порядку з відповідачів на користь позивача зазначеної заборгованості.

Доводи касаційної скарги про припинення поруки на підставі частин першої, четвертої статті 559 ЦК України є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 посилалася на те, що підставою для припинення поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України є підвищення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки.

Як вбачається із наданого банком розрахунку, дійсно, з 11 січня 2008 року банк неодноразово підвищував розмір процентної ставки, останнє підвищення такої відбулося 11 листопада 2008 року до 21,49% річних

(а. с. 16).

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки поручитель, у порядку та на умовах, передбачених договором, зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань за кредитним договором від 05 вересня

2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 05 вересня 2021 року у розмірі

60 000 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми.

Таким чином, сторонами у договорі поруки передбачена можливість зміни умов основного зобов`язання щодо сплати процентів без додаткового повідомлення поручителя, отже поручитель надав згоду на можливе подальше збільшення обсягу його відповідальності, а тому посилання скаржника на частину першу статті 559 ЦК України як на підставу для припинення поруки безпідставні.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Пунктом 4.1 договору поруки сторони встановили строк дії цього договору до 05 вересня 2024 року.

З огляду на вищевикладене, оскільки сторони договору поруки встановили строк його дії, то застосування положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України до спірних правовідносин не підлягає, з огляду на те, що воно передбачає припинення поруки за умови відсутності встановлення у договорі такого строку.

Доводи касаційної скарги про недоведеність надання банком кредиту є необґрунтованими, оскільки як правильно вказав суд апеляційної інстанції, кредитні кошти позичальник отримав на споживчі цілі, в цей же день

(05 вересня 2007 року) він придбав квартиру за 388 850 грн, яка виступила іпотекою на забезпечення виконання вказаного кредитного договору, що свідчить про те, що ОСОБА_1 одержав кредитні кошти. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 здійснював погашення кредитної заборгованості, що свідчить про визнання ним боргу за кредитним договором і обов`язків, які виникли з цього договору, презумпція правомірності якого не спростована. При цьому позичальник у судах попередніх інстанцій не заперечував отримання кредитних коштів.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують установлені судами попередніх інстанцій обставини та зводяться лише до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди попередніх інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, оскаржувані судові рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення,

а заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 липня

2013 року у незміненній судом апеляційної інстанції частині та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 31 січня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович