ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року м. Київ

справа № 752/18635/15

провадження № 22-ц/824/6592/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скаргисуб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2018 року у складі судді Колдіної О.О., повний текст складений 25.02.2019 року,

встановив:

У лютому 2017 року позивач СПД - ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього грошових коштів в зв`язку з неналежним виконанням судового рішення.

Позовна заява обґрунтована тим, що в травні 2015 року ФОП ОСОБА_3 на правах нового кредитора за договором про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ТД «Камілла» від 05.05.2015 року № 330 звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року з ОСОБА_2 стягнуто грошові кошти в розмірі 12 565 872,62 грн.

Відповідач відмовляється виконувати рішення суду, в зв`язку з чим позивач, на підставі положень ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача 3% річних від суми грошового зобов`язання за рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року та інфляційні збитки.

Позивач неодноразово уточнював розмір заявлених вимог і відповідно до заяви від 15.03.2018 року останній просив стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 611 423 грн. та інфляційні збитки в розмірі 2 852 453 грн. за період з 06.09.2016 року по 03.04.2018 року.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2018 року позов суб`єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь суб`єкта підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_3 суму 3 % річних 134 265, 48 грн., інфляційні збитки в розмірі 314 146, 80 грн. та судовий збір в розмірі 960 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати частково рішення суду першої інстанції в частині не стягнутих коштів з боржника ОСОБА_2 за період з 06.09.2016 року по 24.11.2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначає що суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував обставин, що зобов`язання боржника ОСОБА_2 сплатити кошти існує на протязі всього часу з моменту укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ТД «Камілла» від 17.12.2014 року № 1491. Наявність рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року у справі № 370/1226/15 про стягнення суми боргу за договірними зобов`язаннями, яке ОСОБА_2 не виконав, не припиняє правовідносин сторін за вищевказаним договором купівлі-продажі та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Позивач вважає, що оскільки зобов`язання боржника за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ТД «Камілла» не припинилися з моменту ухвалення рішення Макарівським районним судом Київської області, то відповідно, індекс інфляції та 3 % річних від простроченої суми стягуються за весь час з моменту ухвалення вищевказаного судового рішення.

Крім того, позивач звертає увагу, що боржник ОСОБА_2 на протязі всього часу протиправно користується та утримує грошові кошти, які мають бути сплачені кредитору ФОП Денисенку Б .М .

Відповідач ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд при розрахунку 3% річних та інфляційних витрат неправомірно застосував суму в розмірі 12 542 189, 39 грн., до складу якої входить сума заборгованості за договором, 3% річних та інфляційні витрати. На думку апелянта, суду необхідно було виходити з суми зобов`язання по договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла», що становить 7 800 000 грн. ОСОБА_2 також вказує, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Крім того, апелянт зауважує, що оскаржуване рішення було ухвалено у неробочий день та суддею, яку визнано такою, що не відповідає займаній посаді. До того ж заява відповідача про відвід судді Колдіної О.О. від 22 грудня 2018 року взагалі не була розглянута і судом не було прийняте відповідне процесуальне рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що апеляційним судом безпідставно поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Позивач вважає, що враховуючи практику Верховного Суду України, з ОСОБА_2 можна стягувати 3% річних та інфляційні втрати, адже відповідач не виконує рішення Апеляційного суду Київської області та грошові кошти не платить.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції позивач СПД ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток не з`явилися, причин неявки не повідомили, клопотань не подавали.

Натомність від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Щелкова П.С. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з його участю в іншому судовому засіданні в якості представника потерпілого.

Відхиляючи заяву про відкладення розгляду справи, колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_2 реалізував своє право як учасника справи шляхом подання апеляційної скарги, а участь його представника в іншому судовому засіданні не є поважною причиною для відкладення розгляду справи, при цьому відповідач не зазначив причини власної неявки, хоча може брати участь у розгляді справи особисто.

Згідно ч.ч.1,2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Таким чином, зважаючи також на вказівки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України», щодо дотримання розумного строку для судового провадження, колегія суддів вважає, що підстави для відкладення розгляду справі відсутні, тому за обставин, що сторони належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 р. у справі № 370/1226/15 позов СПД - ФОП ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_5 на користь СПД - ФОП ОСОБА_3 20 000 грн. майнової поруки згідно з договором про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД «Каміла» солідарно з громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_2 та громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_4 за прострочення виконання майнового зобов`язання, що виникло на підставі договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 17 грудня 2014 року; стягнуто з громадян Республіки Білорусь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь СПД - ФОП ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 7 980 000 грн. внаслідок невиконання зобов`язань за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17.12.2014 р. та договором про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05.05.2015 р.; стягнуто з громадян Республіки Білорусь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь СПД - ФОП ОСОБА_3 інфляційні втрати в розмірі 4 192 000 грн. та 3 % річних від простроченої суми що становить 370 189, 39 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь СПД- ФОП ОСОБА_3 3683,23 грн., судових витрат. В задоволенні зустрічних позовів відмовлено (т.7 а.с.19-33).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року за позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_5 на користь СПД - ФОП ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 20 000 грн., як невиконання зобов`язань за договором поруки; стягнуто з ОСОБА_2 на користь СПД - ФОП ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 7 980 000 грн., як невиконане зобов`язання за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17.12.2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 05.05.2015 року; стягнуто з ОСОБА_2 на користь СПД - ФОП ОСОБА_3 відшкодування збитків від інфляції в розмірі 4 192 000 грн. та 3% річних від простроченої суми, що становить 370 189 грн. 39 коп.; стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь позивача по 1841,61 грн., з кожного, судових витрат. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, відмовлено.

В решті рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року, залишено без змін. (т.7 а.с.34-45).

Доказів того, що зазначене судове рішення виконано, відповідач ОСОБА_2 суду не надав.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та фактично сторонами не заперечуються.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що оскільки відповідач не виконав судове рішення, що є підставою для застосування положень частини другої статті 625 ЦК України та стягнення на користь позивача 3% річних від простроченого грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

З таким висновком суду погоджується і судова колегія, оскільки він відповідає вимогам закону і вищевказаним матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18.

Таким чином, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального закону, виходячи з того, що рішення суду яке набрало законної сили, про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів не виконано, а, отже, допущено прострочення грошового зобов`язання. У зв`язку із цим позивачем обґрунтовано здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, що в силу вимог частини другої статті 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника.

Разом з тим, при визначенні розміру 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції не звернув уваги на помилку в наведених позивачем розрахунках щодо загального розміру грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

Так, судом першої інстанції визначена грошова сума, яка стягнута з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 , на підставі рішення суду в розмірі 12565872,62 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року, рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року у справі № 370/1226/15 в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь СПД - ФОП ОСОБА_3 , грошові кошти в розмірі 7 980 000 грн., інфляційні в розмірі 4 192 000 грн. та 3% річних в сумі 370 189 грн. 39 коп. та 1841,61 грн. судових витрат.

Таким чином, загальний розмір стягнутих рішенням суду з ОСОБА_2 на користь позивача грошових коштів становить 12544031 грн. (7980000 +4192000 +370189,39+1841,61).

Саме ця сума у розмірі 12544031 грн. є грошовим зобов`язанням, яке виникло на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року, тому судова колегія перевіривши на правильність розрахунок позивача, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутих з відповідача на користь позивача грошових коштів, виходячи з суми заборгованості 12544031 грн., визначивши до стягнення 3 % річних у сумі 134032 грн. 11 коп., та інфляційні збитки в розмірі 574516 грн. 62 коп. за період з 25.11.2017 року по 03.04.2018 року.

Доводи скарги позивача про те, що стягнення з боржника ОСОБА_2 3% річних та інфляційних збитків має проводитись саме з моменту ухвалення рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016 року, суперечать матеріалам справи, оскільки відповідач має грошове зобов`язання, що виникло на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017 року, тому датою початку розрахунку в даному випадку є 25.11.2017 року.

Посилання у скарзі відповідача ОСОБА_2 на те, що дія статті 625 ЦК України на дані правовідносини не поширюється, суперечить правовому висновку викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18.

Інші наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводи про недоліки у розгляді справи не вплинули на правильність ухваленого рішення, тому не є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, відповідно змінює розподіл судових витрат, які в даному випадку підлягають стягненню на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 у розмірі 4090 грн.

За вказаних обставин, в решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки доводи апелянтів не спростовують таких висновків апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційні скарги суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 грудня 2018 року змінити в частині розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 грошових коштів, визначивши до стягнення 3 % річних у сумі 134032 (сто тридцять чотири тисячі тридцять дві) грн. 11 коп., та інфляційні збитки в розмірі 574516 (п`ятсот сімдесят чотири тисячі п`ятсот шістнадцять) грн. 62 коп. та судовий збір в розмірі 4090 (чотири тисячі дев`яносто ) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :