Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 310/6076/16-ц

провадження № 61-38026св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Запорізької області, у складі суддів: Гончар М. С., Кочеткова І. В., Маловічко С. В., від 26 квітня 2018 року.

Короткий зміст позовних заяв та їх обґрунтування

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_5 , про визнання договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку недійсним та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що у березні 2004 року вона купила у ОСОБА_2 1/2 частину будинку

АДРЕСА_1 . Рішенням Бердянського районного суду Запорізької області від 09 липня 2004 року у справі № 2-6698/2004 визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини вказаного будинку, укладений 16 березня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказувала що у зазначеному будинку більшу частину часу вона не проживала, тому ОСОБА_2 у її відсутність наглядала за цією частиною будинку, користуючись нею. ОСОБА_2 переконала її видати на її ім`я довіреність для того, щоб вона могла через суд узаконити самовільні будівлі. 17 травня 2011 року вона склала на ім`я ОСОБА_2 довіреність строком на п`ять років. Після цього вона постійно приїздила до

м. Бердянська та проживала у своїй частині будинку. Після чергового приїзду до м. Бердянська влітку 2015 року вона повідомила ОСОБА_2 , що має намір переїхати до м. Бердянська у свою частину будинку на постійне місце проживання. Зазначала, що ОСОБА_2 вступила у зловмисну домовленість зі своєю родичкою ОСОБА_3 та запропонувала їй купити 1/2 частину будинку, що належить їй, на що та погодилася. ОСОБА_2 попросила її надати їй чергову довіреність, пославшись на те, що термін дії попередньої вже закінчився. 02 вересня 2015 року вона надала їй нову довіреність, хоча, як вона пізніше дізналася, термін дії попередньої довіреності закінчувався тільки 16 травня 2016 року. Зібравши усі документи, діючи за зловмисною домовленістю з

ОСОБА_3 , на підставі довіреності від 17 травня 2011 року, ОСОБА_2 продала частину будинку на користь ОСОБА_3 Зазначала, що вона не мала наміру продавати свою частину будинку, що підтверджується скасуванням виданих нею на ім`я ОСОБА_2 довіреностей від 17 травня 2011 року та від 02 вересня 2015 року.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , укладений 15 вересня

2015 року між її представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на підставі статті 232 ЦК України; визнати за нею право власності

на 1/2 частину будинку, розташованого на земельній ділянці,

площею 0,0283 га, що складається з житлового будинку, загальною площею 39,2 кв. м, житловою площею 29,5 кв. м, і позначений у плані літерою «А» з прилеглими до нього господарськими будовами і спорудами: тамбур цегляний - 1,5 кв. м, літера «а»; прибудова цегляна - 4,2 кв. м, літера «а1»; житлова прибудова цегляна, загальною площею 42,7 кв. м і житловою площею 33,6 кв. м, позначена в плані літерою «А1»; прибудова цегляна -

5,3 кв. м, позначена літерою «а2»; ґанок цементний до «а2», мансарда дерев`яна - 20,4 кв. м, літера «Мс»; сарай цегляний - 27,4 кв. м, літера «Б»; сарай цегляний - 20,0 кв. м, літера «В»; вбиральня цегляна літера «Ж»; навіс без обшивки - 6,0 кв. м, літера «З»; ворота металеві № 2, замощення цементні № 1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, у складі судді Дністрян О. М., від 06 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний договір було укладено внаслідок зловмисної домовленості між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому відсутні підстави для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку недійсним та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинку. Видана на ім`я ОСОБА_2 довіреність не була скасована ОСОБА_1 на час укладення спірного договору.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , укладений 15 вересня 2015 року між представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку

АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці, площею 0,0283 га.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач довела факт зловмисної домовленості представника позивача з ОСОБА_3 , оскільки це визнавалось відповідачами, які не заперечували, що між позивачем та ОСОБА_2 мали місце неприязні відносини, а

ОСОБА_2 при укладенні спірного договору діяла у своїх інтересах, всупереч інтересів довірителя ОСОБА_1 Покупець ОСОБА_3 не сплачувала ОСОБА_2 грошові кошти за частину будинку, а ОСОБА_2 не повідомляла ОСОБА_1 про укладення спірного договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що факт неотримання

ОСОБА_2 грошових коштів від ОСОБА_3 не може сам по собі свідчити про зловмисну домовленість представника продавця з покупцем. Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що довіреність від 17 травня

2011 року містить положення, відповідно до яких ОСОБА_2 не обмежена у праві на розпорядження спірним будинком. Посилання суду апеляційної інстанції на те, що відповідачі не заперечували домовленість між ними спростовуються тим, що під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 неодноразово зазначала про відсутність будь-якої зловмисної домовленості з ОСОБА_2 щодо вчинення спірного правочину. Факт того, що ОСОБА_2 не передала грошові кошти за продаж будинку ОСОБА_1 не може свідчити про заподіяння останній збитків, оскільки вона не позбавлена можливості стягнути зазначені грошові кошти у судовому порядку.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

29 березня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Бердянського районного суду Запорізької області від 09 липня 2004 року у справі № 2-6698/2004 визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного будинку (т. 1,

а. с. 8).

17 травня 2011 року ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори за № 3-2042, уповноважила ОСОБА_2 , зокрема, укладати всі передбачені законом договори та укладати договори, які хоч і не передбачені законом, але йому не протирічать: продавати, міняти, здавати в оренду (найм) майно тощо, для чого надала їй право підписувати відповідні договори. Довіреність була видана строком на п`ять років (т. 1, а. с. 10, 138). Довіреність діяла до 29 жовтня 2015 року (т. 1, а. с. 140).

15 вересня 2015 року ОСОБА_2 , діючи від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 17 травня 2011 року № 3-2042, уклала з

ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 . Вартість будинку визначено сторонами у сумі 70 тис. грн.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вважала, що ОСОБА_2 вчинила від її імені правочин, який не відповідав її волевиявленню, внаслідок зловмисної домовленості з ОСОБА_3 , а тому на підставі

статті 232 ЦК України просила суд визнати цей правочин недійсним.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містяться у статті 81 чинного ЦПК України.

У силу статті 237, частини третьої статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Кваліфікація правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює доведення та встановлення судом таких умов: від імені однієї із сторін правочину виступав представник; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; наявність умислу в діях представника щодо зловмисної домовленості; настання несприятливих наслідків для особи, яку представляють; наявність причинного зв`язку між зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

Верховний Суд України у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не відсутність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що хоча ОСОБА_1

17 травня 2011 року добровільно видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_2 укладати всі передбачені законом договори, зокрема продавати нерухоме майно, ОСОБА_2 після погіршення відносин із довірителем, діючи всупереч інтересам ОСОБА_1 , уклала 15 вересня 2015 року договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку на користь своєї родички ОСОБА_3 (яка судове рішення не оскаржує), кошти від якої не отримувала і не збиралась отримувати, а про укладення договору не повідомила довірителя, не маючи наміру передавати будь-які кошти за наслідками укладеного договору.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вчиняючи правочин, предметом якого є 1/2 частина спірного будинку, ОСОБА_2 діяла за попередньою недобросовісною домовленістю зі своєю родичкою ОСОБА_3 , що відповідачі фактично визнали під час розгляду справи в суді першої інстанції, внаслідок чого для ОСОБА_1 , яка скасувала довіреність 29 жовтня 2015 року, настали негативні наслідки. Довіреністю від 02 вересня 2015 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 управляти всім її майном, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, без права розпорядження (відчуження) цим майном, що також підтверджує відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на продаж належної їй частини спірного будинку.

Із урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог і визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів по суті спору.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Поновити дію постанови Апеляційного суду Запорізької області

від 26 квітня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович