КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/5333/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: Гребенюк В.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4648/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Кримець Олексія Сергійовича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні інвестиції» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та з урахуванням уточнених вимог від 17 травня 2016 року остаточно просило стягнути з відповідача на корить товариства заборгованість за кредитним договором в сумі 1 351 756,94 грн., з яких 535 315,27 грн. заборгованість за відсотками та 816 441,67 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 02 квітня 2007 року між акціонерним товариством «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0050/0407/88-144, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 95 000,00 доларів США зі сплатою 14 % річних, строком до 02 квітня 2017 року. 28 листопада 2012 року Публічне акціонерне товариством «Сведбанк», яке виступало правонаступником ВАТ «ТАС-Комерцбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» свої права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 0050/0407/88-144 від 02 квітня 2007 року. В подальшому, відповідно до укладеного договору між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 28 листопада 2012 року первісний кредитор ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступив, а новий кредитор ТОВ «Кредитні ініціативи» набув право вимоги за кредитними зобов`язаннями, в тому числі за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 ..

Новий кредитор звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що позичальник не виконує належно зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом у сумі 1 351 756,94 грн., яку просив стягнути з відповідача на користь нового кредитора ТОВ «Кредитні інвестиції».

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (Код , місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності, 14) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6980 (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень 42 копійки.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, не були враховані суттєві обставин та не надано їм належної правової оцінки, неправильно кваліфіковано правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин. Відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності, судом невірно встановлено, що відповідачем здійснено останній платіж на погашення заборгованості 02 квітня 2010 року та спростовується розрахунком заборгованості, що міститься в матеріалах справи. Просив справу розглядати без участі представника позивача.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції правильно встановлено, що строк виконання зобов`язань за кредитним договором настав 18.12.2010, тобто на десятий день від дня надіслання банком дострокової вимоги відповідачу, а тому право позивача нараховувати проценти за кредитним договором припинилося з 19.12.2010. Допустимих доказів, що можуть підтвердити вчинення позичальником дій про внесення 14 грудня 2012 року платежу в сумі 1,89 доларів США на погашення заборгованості, що свідчать про переривання перебігу позовної давності, зокрема, заява на переказ готівки, або інший платіжний документ, що містять підпис ОСОБА_2 , позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні. Вважає, що у справі ухвалено законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач в судове засідання не з`явився, у прохальній частині апеляційної скарги заявив клопотання про розгляду справи у відсутності представника позивача (а.с. 67-69 том 2).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 02 квітня 2007 року між акціонерним товариством «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0050/0407/88-144, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 95 000,00 доларів США зі сплатою 14 % річних, строком до 02 квітня 2017 року (а.с. 4-5 том 1).

Позичальник зобов`язувався сплачувати платежі за кредитом щомісячно згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором (додаток № 1) - п. 3.1 договору. Проценти за користування кредитом підлягали сплаті позичальником щомісяця в період з 01 по 10 число - пункт 3.3. договору.

Додатковою угодою № 1 від 08 серпня 2007 року сторони встановили проценти за користування кредитором на рівні 12,5% за весь строк фактичного користування кредитом (а.с. 6 том 1).

06 лютого 2009 року сторонами зобов`язання підписано додаткову угоду № 2, за умовами якої сторони домовились викласти графік погашення у новій редакції згідно додатку № 2 та визначили, що з моменту підписання даної додаткової угоди додаток № 1 вважається таким, що втратив чинність (а.с. 7 том 1).

10 лютого 2009 року відповідно до додаткової угоди № 3 сторони дійшли домовленості про те, що позичальник зобов`язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щодо місяця через касу банку згідно додатку № 3, що є невід`ємною частиною договору. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу банку в період з 10 лютого 2009 року по 20 лютого 2009 року включно, за попередній календарний місяць. Додаток № 2 до договору вважається таким, що втратив свою дію, інші умови договору залишаються без змін (а.с. 8 том 1).

За умовами пункту 3.9. договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання, у разі порушення позичальником строків сплати платежів. Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитом направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцяти денного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні листа повідомлення про вручення - пункт 3.10.

За порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом умовами пункту 8.1. договору встановлена відповідальність позичальника у вигляді пені за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

Факт укладання договору на умовах, передбачених кредитним договором № 0050/0407/88-144 від 02 квітня 2007 року, із змінами до нього, та отримання грошових коштів у зазначеній в договорі сумі визнано відповідачем та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Із долучених до матеріалів справи договорів відступлення прав вимог вбачається, що 28 листопада 2012 року Публічне акціонерне товариством «Сведбанк», яке виступало правонаступником ВАТ «ТАС-Комерцбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» свої права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 0050/0407/88-144 від 02 квітня 2007 року.

В подальшому, відповідно до укладеного договору між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 28 листопада 2012 року первісний кредитор ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступив, а новий кредитор ТОВ «Кредитні ініціативи» набув право вимоги за кредитними зобов`язаннями, в тому числі за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 (а.с. 14-43, 55-57 том 1).

Про зміну кредитора у зобов?язані відповідач ОСОБА_2 повідомлялась новим кредитором ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 59 том 1).

Із наданого позивачем реєстру заборгованості боржників до договору відступлення прав вимоги вбачається, що станом на 28 листопада 2012 року загальна сума заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед новим кредитором становить розмір 151 851,78 доларів США.(а.с. 55-57 том 1).

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пред?являючи 30 квітня 2015 року позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0050/0407/88-144 від 02 квітня 2007 року, новий кредитор просив, з урахуванням уточнених вимог від 17 травня 2016 року, стягнути з відповідача на користь нового кредитора заборгованість за кредитом у сумі 1 351 756,94 грн., з яких 535 315,27 грн. заборгованість за відсотками за період з 28 листопада 2012 року по 19 березня 2015 року та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання в сумі 816 441,67 грн. за останній календарний рік. Зазначав, що вказана заборгованість перебуває в межах позовної давності (а.с. 181-182 том 1).

Заперечуючи проти вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» (нового кредитора), відповідач надав суду повідомлення про зміну умов кредитного договору № 0050/0407/88-144 від 02 квітня 2007 року, що отримано ним у грудні 2010 року від Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «ТАС-Комерцбанк» (а.с. 104, 105 том 1).

Досліджуючи повідомлення № 8466 від 07 грудня 2010 року про зміну умов кредитного договору № 0050/0407/88-144 від 02 квітня 2007 року, судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з порушенням боржником ОСОБА_2 виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право дострокової вимоги, надіславши позичальнику повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів (відсотків).

Право банку вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, у разі порушення позичальником строків сплати платежів, сторони передбачали пунктом 3.9. кредитного договору, за умовами якого вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитом направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах договору.

Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні листа повідомлення про вручення - пункт 3.10.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Із наданої копії конверту вбачається, що повідомлення № 8466 від 07 грудня 2010 року надіслано позичальнику 08 грудня 2010 року, а тому за визначенням пункту 3.9., 3.10. кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 30 календарних днів з дати відправлення листа повідомлення, тобто 07 січня 2011 року.

На підставі встановлених фактичних обставин у справі суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, який настав 07 січня 2011 року.

Перевіряючи висновок суду першої інстанції щодо заявлених вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» (нового кредитора), надаючи оцінки зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, за змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення у межах погодженого сторонами строку кредитування чи зміненого строку кредитування відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Врахувавши правову позицію Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов законного висновку про те, що кредитор відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами, а також неустойку за неналежне виконання основного зобов`язання у межах зміненого строку кредитування, тобто до 07 січня 2011 року. Після закінчення строку його дії у банка (нового кредитора) відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню за неналежне виконання основного зобов`язання.

Із заявлених вимог позивача вбачається, що визначена ним до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у розмірі 535 315,27 грн. охоплює період з 28 листопада 2012 року по 19 березня 2015 року, по пені - за останній календарний рік, тоді як строк кредитування за договором припинився 07 січня 2011 року.

Встановивши при розгляді справи, що після закінчення строку кредитування (07 січня 2011 року) у кредитора відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлена кредитором вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам за користування кредитними коштами за період з 28 листопада 2012 року по 19 березня 2015 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідає вимог закону і висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо стягнення пені за порушення строків виконання зобов`язання з тих підстав, що право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування (07 січня 2011 року), а тому заявлена вимога позивача про стягнення нарахованої неустойки за один рік до його звернення до суду (30 квітня 2015 року) не ґрунтується на вимогах закону та задоволенню не підлягає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача щодо вчинення відповідачем дії для переривання перебігу позовної давності зі сплатою платежу у розмірі 1,89 доларів США на погашення заборгованості за основним зобов`язанням, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Отже, вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено самим позичальником або уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Із поданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 02 квітня 2007 року по 20 березня 2015 року позичальником не здійснено жодного платежу, окрім одного - 14 грудня 2012 року в сумі 1,89 доларів США, який зарахований на погашення заборгованості по відсоткам (а.с. 58 том 1).

Доказів перерахування вказаного платежу позичальником або уповноваженою ним особою матеріали справи не містять.

Факт здійснення 14 грудня 2012 року платежу в сумі 1,89 доларів США заперечував у ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 .

Для перевірки доводів апеляційної скарги позивача судом апеляційної інстанції постановлена протокольна ухвала від 27 травня 2019 року, з направлення відповідного запиту на ім`я директора ТОВ «Кредитні ініціативи», з метою витребування прибуткових касових документів (заява на переказ готівки від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки та переказу без відкриття рахунку) від імені та підписом ОСОБА_2 про сплату позичальником 14 грудня 2012 року на виконання умов кредитного договору № 0050/0407/88-144 платежу на суму 1,89 доларів США.

Запит суду отриманий позивачем 11 червня 2019 року.

До дня судового засідання, яке призначено на 08 липня 2019 року, ухвалу суду позивачем не виконана, явку представника ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не забезпечено.

У відповідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач, всупереч вимогам процесуального закону, не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним боргу. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, без підтвердження квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення особисто позичальником або уповноваженою ним особою платежу від 14 грудня 2012 року, не є достатнім доказом, який вказує на наявність обставин переривання перебігу позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Кримець Олексія Сергійовича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: