Справа № 149/256/19
Провадження №2/149/233/19
Номер рядка звіту 32
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.07.2019 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

за участі представника позивача Ридванюк Н.О.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Хмільницької міської ради до ОСОБА_2 , про стягнення коштів за фактичне землекористування

В С Т А Н О В И В

В провадження суду надійшла вказана позовна заява, яка обгрунтована наступним. У відповідності до договору купівлі-продажу від 23.06.2016 року ТОВ «Хмільникагротехсервіс» продав, а відповідач купив частину будівлі, а саме 13/100 часток нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 . В подальшому адреса нерухомого майна змінена на АДРЕСА_1 . 05.10.2016 року, згідно рішення Хмільницької міської ради №540 «Про розгляд заяви ОСОБА_2 щодо надання в користування на умовах оренди земельної ділянки» останньому було надано в оренду земельну ділянку площею 8081,0 кв.м. 17.03.2017 року між сторонами по справі укладено договір про відшкодування збитків за фактичне землекористування в сумі 239328,59 грн., Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати завдані збитки за використання земельної ділянки, тому позивач просить їх стягнути з позивача.

07.02.2019 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

02.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, які містяться в позові. Зазначивши, що відповідач, набувши право власності на споруди зобов`язаний був укласти договір оренди земельної ділянки та сплачувати орендну плату. А оскільки в період з 23.06.2016 року по 29.10.2017 року, тобто по день укладення договору оренди земельної ділянки, позивачем кошти за використання землі в добровільному порядку не сплачувались, тому комісією з визначення та відшкодування збитків від 06.07.2018 року було нараховано недоотриманний власником землі дохід у вигляді орендної плати в сумі 239328,59 грн., про що повідомлено відповідача. Однак, останній добровільно відмовляється сплатити зазначену суму.

Відповідач позовні вимоги визнав частково. Вказує, що не заперечує щодо сплати ним коштів за використання земельної ділянки безпосередньо під будівлями, які ним використовувались до укладення договору оренди земельної ділянки. Також зазначив, що ним частково вносились кошти за використання землі без правоустанвчих документів. Також вказує, що сума збитків нарахована комісією не відповідає дійсності, оскільки при нарахуванні орендної плати використовувалась нормативна оцінка земельної ділянки з урахуванням цільового призначення для розміщення будівель торгівлі, однак ним вона використовувалась для розміщення будівель транспорту.

Судом встановлено наступні правовідносини.

У відповідності до договору купівлі-продажу від 23.06.2016 року ОСОБА_2 являється власником будівель та споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 (а.с.12,14) В подальшому, у відповідності до рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради №464 від 27.10.2016 року, адресу будівель та споруд було змінено на АДРЕСА_1 (а.с. 18).

05.10.2016 року, рішенням Хмільницької міської ради №540, ОСОБА_2 .на підставі його заяви, було надано в користування на умовах оренди земельну ділянку площею 8081,00 м.кв з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (а.с. 13)

17.03.2017 року між сторонами укладено договір про відшкодування збитків за фактичне землекористання в сумі 181226,12 грн.(а.с. 16)

У відповідності до розрахунку суми збитків від 14.06.2018 року, внаслідок використання ОСОБА_2 земельної ділянки площею 8081,0 м.кв, що розташована по АДРЕСА_1 у період з 23.06.2016 року по 29.10.2017 року, міській раді завдано збитки у вигляді неотриманої орендної плати в сумі 239328,07 грн (а.с. 10,11,20,21).

Заслухавши сторін та дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст. 206 ЗК України, ст.2 Закону України "Про плату за землю" використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок № 284).

Пункт 3 Порядку № 284 встановлює, що відшкодуванню підлягають інші збитки власників землі, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. А під неодержаним доходом розуміється, зокрема, дохід, який міг би одержати власник землі із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

За змістом глави 15 ЗК України, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п.«в» ч. 1 ст. 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (див. висновок, сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 639/4628/16-ц).

З огляду на викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок (ст. 1166 ЦК України), оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, а тому кошти, які відповідач мав заплатити за користування земельною ділянкою повинні бути повернуті позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд, на підставі ст. 1212 ЦК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 239328,58 грн.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів, на обгрунтування його заперечень, в тому числі, що підтверджують часткове погашення ним нарахованої суми збитків. Розмір земельної ділянки, яка ним використовувалась до укладення договору оренди земельної ділянки підтверджується укладеним договором між сторонами про відшкодування збитків за фактичне землекористування, а також рішенням сесії Хмільницької міської ради від 05.10.2016 року, прийнятим на підставі заяви відповідача. Що стосується цільового призначення земельної ділянки, то суд зазначає, що цільове призначення землі змінюється на підставі документації із землеустрою замовником якої виступає зацікавлена особа, в даному випдку відповідач.

В зв"язку з зазначеним, заперечення відповідача не заслуговують на увагу.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. Керуючись ст.ст. 22, 1212 ЦК України, ст. ст. 93, 123, 124, 152 ЗК України, на підставі ст.ст. 141, 263-265, 273, 280-282, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Хмільницької міської ради задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Хмільницької міської ради Вінницької області (, Вінницька область, м. Хмільник, вул. Столярчука, 10) недоотриманний дохід в сумі 239328,59 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Хмільницької міської ради Вінницької області (, Вінницька область, м. Хмільник, вул. Столярчука, 10) судові витрати - судовий збір в сумі 3589,93 (три тисячі п"ятсот вісімдесят дев"ять ) грн

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення - 26.07.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Робак М. В.