Справа № 535/896/19
Провадження № 6/535/4/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року Котелевський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Якименко Т.О.,

з участю секретаря Балала Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в передбаченому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Лукмасло М.М. звернувся до суду з поданням про надання дозволу шляхом звернення стягнення на будівлі модулів, металоконструкцій у кількості три об`єкти (право власності на яке не зареєстроване в законному порядку), що знаходяться на земельній ділянці площею 1,1959 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №3/409-19 від 22.04.2019 року, що рахується за боржником - ОСОБА_1 , але право власності на яке не зареєстровано в законному поряку), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування подання посилається на те, що на виконанні відділу перебуває зведене виконавче провадження ЗВП 57489912 до якого входить сім виконавчих проваджень, щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по виконавчим листам на користь стягувачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Для виконання рішення судів просив надати дозвіл звернути стягнення на зазначене вище майно.

У судове засіданя державний виконавець Лукмасло М.М. не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до телефонограми просив суд розгляд подання провести без його участі.

Інші особи відповідно до ч.11 ст. 440 ЦПК України не викликались.

Суд, дослідивши матеріали подання, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження ЗВП 57489912 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь стягувачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У Законі України «Про виконавче провадження`поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосуваннястатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Case of Hornsby v. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».

Відповідно до ч.10 ст.440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з частиною першою, пунктом першим частини другоїстатті 18 Закону України «Про виконавче провадження`виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У частині третій ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений загальний перелік прав виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Державний виконавець в порядку п.10 ст. 440 ЦПК України та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернувся з поданням щодо звернення стягнення на нерухоме майно.

Проте суд вважає такі дії передчасними виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

При цьому державним виконавцем не зазначено у поданні щодо втановлення наявності у боржника доходів, на які може бути звернуто стягнення з метою виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Оцінка вартості вказаного нерухомого майна в матеріалах державного виконавця відсутня.

Крім того, державним виконавцем, у поданні зазначено про те, що за ОСОБА_1 чиситься земельна ділянка кадастровий номер: НОМЕР_1 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку за ним не зареєстровано, про що надано відповідні письмові докази. Зазначено також, що на вказаній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, у вигляді будівлі модулів та металоконструкцій в кількості три об`єкта, право власності на яке не зареєстровано. Однак, крім акта опису та арешта майна від 11.07.2019 року, будь-яких інших відомостей чи є це майно рухомим чи нерухомим майном, чи підлягає воно державній реєстрації і даних про наявність чи відсутність записів у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державним виконавцем не надано.

Таким чином, при розгляді подання встановлено, що державний виконавець не надав жодних доказів того, що боржник ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про відкриття виконавчого провадження з виконання зведеного виконавчого провадження, та відмовився виконати рішення суду самостійно, а також, що державним виконавцем не встановлено наявність коштів в національній та іноземній валютах у боржника у банках та інших фінансових установах, на які звертається стягнення за виконавчими листами у першу чергу згідно ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», не надано належних та допустимих доказів відсутності рахунків. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника державний виконавець виносить постанову, при цьому до подання державним виконавцем не додано копії вказаної постанови.

Враховуючи викладене суд приходить до переконання, що звернення державного виконавця до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, яке являється крайнім заходом, до вчинення державним виконавцем всіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення суду, є передчасним, а тому в задоволенні подання державного виконавця про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, слід відмовити.

Керуючись ст. 440 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в передбаченому законом порядку, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Котелевський районний суд Полтавської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Голова

Котелевського районного суду

Полтавської області Т.О.Якименко