Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 640/12585/14-ц

провадження № 61-2729св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2014 року у складі судді Попраса В. О. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Карімової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 квітня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 800003617 (далі - кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_1 отримала у борг 600 000,00 доларів США, зі сплатою 13,8 % річних на строк до 11 квітня 2023 року.

11 січня 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін і доповнень № 1, за умовами якого сторони збільшили суму кредиту до 5 271 701,24 грн та внесли зміни щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами за кредитним договором від 11 квітня 2008 року.

11 січня 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки із фізичною особою - резидентом № 800003617-ПІ, за умовами якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 11 квітня 2008 року.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору від 11 квітня 2008 року станом на 14 липня 2014 року утворилась заборгованість перед ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 31 157 461,99 грн, яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням - 5 271 577,95 грн, процентів - 3 363 050,03 грн та пені - 22 522 834,01 грн.

На підставі викладеного ПАТ КБ «Альфа-Банк» просило стягнути солідарно з боржника та поручителя заборгованість за кредитом у розмірі 31 157 461,99 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2014 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року, яка виникла станом на 14 липня 2014 року, за основним зобов`язанням у розмірі 5 271 577,95 грн, за процентами - 3 363 050,03 грн, пеня - 22 522 834,01 грн, а всього - 31 157 461,99 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку із чим утворилась кредитна заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з неї та поручителя на користь банку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2014 року в частині стягнення 5 271 577,95 грн та відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» у цій частині.

У іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2014 року змінено.

Зменшено розмір солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» процентів - до 2 283 705,99 грн, пені - до 11 501 267,88 грн.

У іншій частині, що стосується стягнення сплаченого судового збору, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував наявність заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 липня 2012 року, що набрало законної сили 30 липня 2012 року, яким вже було солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року у розмірі 8 649 172,17 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У січні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і закрити провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 липня 2012 року вже було стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року, а тому підстави для повторного стягнення суми боргу відсутні. Суд апеляційної інстанції не застосував строк позовної давності в один рік, про застосування наслідків спливу якої просив представник відповідача.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У квітні 2018 року ПАТ «Альфа-Банк» подало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначало про законність та обґрунтованість судових рішень і відсутність підстав для їх скасування.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 квітня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала у борг 600 000,00 доларів США, зі сплатою 13,8 % річних на строк до 11 квітня 2023 року.

11 січня 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін і доповнень № 1, за умовами якого сторони збільшили суму кредиту до 5 271 701,24 грн та внесли зміни щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами за кредитним договором від 11 квітня 2008 року.

11 січня 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки із фізичною особою - резидентом № 800003617-ПІ, за умовами якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 11 квітня 2008 року.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору від 11 квітня 2008 року станом на 14 липня 2014 року утворилась заборгованість перед ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 31 157 461,99 грн, яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням - 5 271 577,95 грн, процентів - 3 363 050,03 грн, пені - 22 522 834,01 грн.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося, а кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді процентів та неустойки.

Правовий аналіз норм статей 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора і стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника та поручителя від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 липня 2012 року у справі № 2018/6932/12 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили 30 липня 2012 року, солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року у розмірі 8 649 172,17 грн. Зі змісту цього заочного рішення вбачається, що з відповідачів було достроково стягнуто суму основного зобов`язання у розмірі 5 271 577,95 грн, проценти - 1 079 344,04 грн та пеню - 2 298 250,18 грн.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не врахували те, що після ухвалення рішення суду, яким достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором, у банку відсутні підстави стягувати передбачені договором проценти за користування кредитом. Позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у порядку статті 625 ЦК України внаслідок невиконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості ПАТ «Альфа-Банк» не заявляло. З урахуванням наведеного позовні вимоги банку не є доведеними та не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 412 ЦПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2014 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року скасувати.

У позові Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Ю. В. Черняк