Ухвала

18 липня 2019 року

м. Київ

справа № 161/15295/16-ц

провадження № 61-22172св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2017 року у складі судді Плахтій І. Б. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Грушицького А. І., Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та на чотири земельні ділянки. За життя ОСОБА_4 заповіту не склав, а тому спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є вона, ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_1 є особою похилого віку, то оформлення спадкових прав доручила онуку ОСОБА_3 . По приїзду до нотаріуса їй надано документ для підпису, який як вона вважала, був документом про прийняття спадщини. Згодом виявилося, що вона підписала відмову від прийняття спадщини. Вважає, що її введено онуком та нотаріусом в оману, наміру відмовлятися від прийняття спадщини вона не мала.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є спадкоємцем першої черги після смерті сина ОСОБА_4 . Оскільки, є особою похилого віку, він не вчиняв дій щодо оформлення спадкових прав, вважав її фактично прийнятою, бо на день смерті спадкодавця проживав разом із ним. У листопаді 2016 року стало відомо, що від його імені ОСОБА_5 написано нотаріальну відмову від усього спадкового майна на користь ОСОБА_3 . Зазначає, що не уповноважував ОСОБА_5 на вчинення таких дій, наміру відмовлятися від спадщини не мав.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2016 року справи за вказаними позовами об`єднано в одне провадження.

Посилаючись на викладене, позивачі просили визнати недійсною заяву про відмову від спадщини після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , подану ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Луцько О. М., зареєстровану 21 травня 2015 року за № 18; визнати недійсною заяву про відмову від спадщини після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , подану та підписану від імені ОСОБА_2 - ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Луцько О. М., зареєстровану 21 травня 2015 року за № 193.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2017року у задоволенні позовів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що будучи високоосвіченою особою, з великим педагогічним досвідом, вчиняючи інші свідомі дії щодо оформлення спадщини після смерті сина, ОСОБА_1 не могла підписати заяву не читаючи її і помилятися, щодо її змісту. Обставин, які могли спотворити волю ОСОБА_1 на підписання заяви про відмову від спадкових прав під час судового розгляду не встановлено. Фактів вчинення щодо позивачів насильницьких дій чи впливів із метою примушування їх до підписання оспорюваних заяв у судовому засіданні не встановлено. Разом з тим, у діях ОСОБА_5 як підписанта за ОСОБА_2 не встановлено зловмисного умислу на вчинення правочину всупереч волі ОСОБА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2017року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачі не довели належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання недійсними відмов від прийняття спадщини. Позивачі відмовилися від спадщини на користь близької їм людини - онука ОСОБА_3 , який був офіційним опікуном ОСОБА_2 Про наявність волевиявлення усіх спадкоємців щодо оформлення спадщини саме за ОСОБА_3 , стверджується також тим, що інші спадкоємці першої черги не подавали заяву про прийняття спадщини, а відмовилися лише батьки спадкодавця, які були зареєстровані разом із ним, а отже, неприйняття ними спадщини потребувало активних дій. Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 отримано ОСОБА_6 у приватного нотаріуса в м. Києві 18 березня 2016 року, тобто вже після видачі ОСОБА_3 свідоцтв про право на спадщину, що свідчить про час, коли виник інтерес зацікавлених осіб до нерухомого майна.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У травні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2017 року, в якій просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказують на те, що всупереч пункту 3.3 Глави 10 Порядку заява про відмову від прийняття спадщини не була подана особисто ОСОБА_2 Він не давав нікому доручення на вчинення (підписання) від його імені такої нотаріальної дії, і своїми поясненнями підтвердила як нотаріус Луцько О. М. так і ОСОБА_5 . Відсутні будь-які документи, які б підтверджували хворобу чи фізичну нездатність підписати документ 21 травня 2015 року. Підписуючи відмову у прийнятті спадщини ОСОБА_1 не читала тексту який підписує, адже була переконана, що підписує заяву на прийняття спадщини, оскільки попросила про це навіть і ОСОБА_5 , яка теж вважала, що підписує заяву про прийняття спадщини від імені її чоловіка.

У липні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 подав заперечення на касаційну скаргу у яких вказав на те, що незважаючи на 5 судових засідань суду першої інстанції, ОСОБА_2 жодного разу до суду не з`явився. Суди не визнали вплив на волевиявлення ОСОБА_1 тяжкої обставини - смерті сина, у зв`язку з тим, що характер та порядок її дій після смерті сина (відхилення пропозиції невістки щодо вибору нотаріуса та звернення до «свого» нотаріуса, збирання та підготовка значного об`єму документів, необхідних для оформлення спадщини на нерухоме майно) свідчить про обдуманість та послідовність її дій. Загалом правовий інститут відмови від прийняття спадщини, поширюючи свою дію на спадкоємців першої черги, передбачає, що найближчі родичі померлого здатні адекватно оцінювати наслідки прийнятих ними рішень, незважаючи на втрату близької людини.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано указану справу до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2017 року призначити до судового розгляду на 04 вересня 2019 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
І. Ю. Гулейков Г. І. Усик