КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5629/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Служби Безпеки України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ІСTV), Національної поліції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Український тиждень», Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання недостовірною інформації, захист честі та гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , Служби Безпеки України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ІСTV), Національної поліції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Український тиждень», Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання недостовірною інформації, захист честі та гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію. 30 травня 2018 року позивачем подано заяву у новій редакції, з доповненням позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Служби Безпеки України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ІСTV), Національної поліції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Український тиждень», Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання недостовірною інформації, захист честі та гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди повернуто позивачу разом з доданими до неї документами.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалити нове процесуальне рішення, яким звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви в цивільній справі відповідно до частини 1, 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір», частини 1 статті 136 ЦПК України; задовольнити у повному обсязі позов ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що визначений судом першої інстанції розмір доплати судового збору в сумі 7 183,60 грн. за подання до суду позовної заяви значно перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік і унеможливлює реалізацію права позивача на доступ до правосуддя. Вирішуючи клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, судом першої інстанції не враховані норми ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», які передбачають підстави на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення залежно від рівня майнового стану сторони. Також просила розгляд апеляційної скарги здійснювати за її участю.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Національної поліції України просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що чинне законодавство України надає судам дискреційні повноваження вирішувати питання про звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру або надання відстрочки (розстрочки) його сплати. Просили врахувати, що позивачем приховується той факт, що вона з 24 липня 2002 року перебуває на обліку в Луганській об`єднаній державній податковій інспекції (Антрацитівське відділення) як фізична особа-підприємець, не припинена та не перебуває в стадії припинення, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України.

Міністерство з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України у поданому відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, обґрунтовуючи доводи тим, що позивачем не виконано вимоги ухвали, а наведені доводи в апеляційній скарзі є необгрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції. Вважають постановлену ухвалу Шевченківським районним судом міста Києва від 12.11.2018 такою, що відповідає норм матеріального та процесуального права.

Учасники в судове засідання не з`явились.

Позивач у прохальній частині апеляційної скарги просила розгляд скарги здійснювати за її участю. Судом апеляційної інстанції вжито належних заходів щодо повідомлення позивача про час і місце розгляду справи, про що свідчить зворотне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. В судове засідання позивач не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, а відтак розпорядилась своїми процесуальним правами на власний розсуд.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що у строки вказані в ухвалі про залишення заяви без руху, позивачем не усунуті недоліки, що є підставою для повернення заяви.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки суд допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.

Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175 і 177 ЦПК України. Зокрема, частиною четвертою статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Отже, якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху. Суд відповідно до вимог статті 185 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначає конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплаченого судового збору, і надає строк для усунення недоліків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , Служби Безпеки України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ІСTV), Національної поліції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Український тиждень», Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України, Міністерства внутрішніх справ України, в якому, з урахуванням нової редакції позовної заяви від 30 травня 2018 року на виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 30 квітня 2018 року (а.с. 24-25 том 1, а.с. 8-31 том 2), просила: визнати недостовірною, неправдивою та такою, що не відповідає дійсності, порушує її права, свободи, ганьбить і принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача, інформацію поширену відповідачами, а саме:

поширену ОСОБА_2 (відповідачем 1), Службою безпеки України (відповідачем 2), неправдиву інформацію, а саме: «акція виглядає підозріло, і її підтримують такі особистості, як ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , яких пов`язують з ОСОБА_5 , ... всі ці три жінки «проходять за даними СБУ. Ми уважно за ними спостерігаємо. Дійсно, ця жінка, ОСОБА_1 , про яку ви спочатку говорили, брала участь у різних акціях проти цілісності України, в тому числі і в Одесі. Вважаю ОСОБА_1 провокатором і особисто бачив її на мітингу ОСОБА_7 »;

поширену ОСОБА_2 (відповідачем 1), Службою безпеки України (відповідачем 2), неправдиву інформацію: «На видео, которое обнародовали в ЛНР, фигурирует одна одиозная личность, которая, судя по всему, и была той самой украинской волонтеркой, о которой шла речь. Вот тут на скриншоте с видео в коричневом платке - ОСОБА_1 - председатель так называемого Союза солдатских матерей. В СМИ ее прозвали "плакальщицей ОСОБА_8 " Началось все с того, что в 2015 г. ОСОБА_1 засветилась вместе с главарем ДНР ОСОБА_8 в районе Донецкого аэропорта. Затем она нахваливала Захарченко и делилась впечатлениями, как их хорошо приняли в Донецке»;

поширену TOB «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV), Національною поліцією України, неправдиву інформацію: «Подається все під таким соусом, що люди, які дійсно, емоції там.., реально справжні. Вони плачуть там, кричать, дуже тонко, в тему цю входять...це все якійсь фарс!»; «Я цю жіночку бачив в дуже багатьох сюжетах... і не тільки в сюжетах я її ще і в живу бачив... це дуже реалістична акторська гра»;

поширену ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) неправдиву інформацію: «Щоб внести розбрат у сім`ї військовослужбовців російська пропаганда активно задіює актрис так званих солдатських матерів»; Яскравим прикладом фейкових матерів є ОСОБА_1 »; «Жінка часто виступає під Адміністрацією Президента України, виголошує пристрасні промови про бідних хлопчаків в окопах та збирає $lQ пожертви на Українську армію»; «Насправді ніякого сина в АТО ОСОБА_1 не має!»; «Більше того, жінка весь цій час товаришувала із ватажком терористів - ОСОБА_8 !»; «Щоб утертись в довіру до родин військових фейкова патріотка ОСОБА_1 не гребує підбуренням навіть справжніх матерів полонених. У грудні 2015 року вона збирає групу матерів полонених і їде з ними на окуповану територію до терориста ОСОБА_8 . Жінки думають, що їдуть визволяти своїх дітей з полону терористів, і тому хапаються за найменшу можливість. Насправді ж, їх використовують як декорацію, змушуючи слухати покірно усе, що бойовики кажуть на камеру»;

поширену ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV), МВС України неправдиву інформацію щодо очолювання позивачем шахрайської організації і щодо віднесення ГО «Союз матерів «Захист» до шахрайських організацій із виключенням з вікіпедії та інших ресурсів»;

поширену Товариством з обмеженою відповідальністю «Український тиждень» неправдиву інформацію: «...мошенницу Надежду ОСОБА_1 из Антрацита, которая работает на ОСОБА_5 и ездит на окупированую територию встречаться с другой такой мошенницей - ОСОБА_3 из Днепра»; «... в статье «Как мошенницы и боевики ДНР используют солдатских матерей» еще в декабре 2015 года.»; «В 2015 году ОСОБА_1 приезжала в Донецк, где снималась в пропогандистких сюжетах боевиков ДНР и обвиняла военнослужащих ВСУ в обстреле мирных жителей»; « ОСОБА_1 вместе с ОСОБА_3 записывала ролик, в котором называла боевиков ОСОБА_8 «ребятами, которые защищают Донецкую область»;

поширену Міністерством з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України неправдиву інформацію: «...A у неї була така помічничка - мадам ОСОБА_1 . Ну, це та наволочь, що весь час переодягалась в камуфляж, розповідаючи, що вона - "солдатская мать". Та сволочь, что с ОСОБА_8 вошкалась. Та мразь, что "требовала" вивести ЗСУ с Донбасса... Короче, падаль многоликая! От, сьогодні "ахметовские миротворцы" організували черговий сходняк "ми_за_мир" з престарілою аудиторією та невеличкими гонорарами учасникам.Все пройшло чудово: і справжні ветерани, і справжні матері і дружини прийшли... А, серед "пєтушиць" на третьому рядку і засідала та сама мерзота - мадам ОСОБА_1 ».

Зобов`язати відповідачів у строк трьох календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену відповідачами недостовірну інформацію у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом оголошення на прес-конференції з участю представників ЗМІ, які опублікували дану недостовірну інформацію та заборонити поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права позивача.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , Служби безпеки України, Національної поліції України, ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (1CTV), МВС України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Український тиждень», Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 150000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень).

Ухвалою суду першої інстанції від 13 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав невідповідності форми та змісту заяви загальним вимогам, передбаченим положеннями ЦПК України, а також несплати у повному розмірі судового збору, встановленого Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (а.с. 170-173 том 2).

Як на підставу для залишення позовної заяви без руху, суд в ухвалі від 13 вересня 2018 року року посилався на те, що позивач у порушення вимог пунктів 4, 5 частини 3 статті 175 ЦПК України не зазначила у який саме спосіб кожен з відповідачів та як саме має спростувати поширену недостовірну інформацію відносно позивача, не вказує, яку саме інформацію заборонити поширювати кожному з відповідачів, не вказано які саме представники ЗМІ, що опублікували недостовірну інформацію, мають бути присутнім на прес-конференції під час спростування недостовірної інформації, не вказано місце проведення прес-конференції. В частині вимог відшкодування моральної шкоди не визначено в якій саме частці слід стягнути з кожного з відповідачів моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн., не наведено виклад обставин, якими обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди відносно кожного з відповідачів. Запропоновано позивачу у вказаній частині подати нову позовну заяву разом з копіями відповідно до кількості учасників процесу.

Визначаючи розмір несплаченого судового збору за пред`явленими вимогами ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем у позовній заяві об`єднано 9 (дев`ять) вимог немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру, а відтак за підрахунками суду першої інстанції розмір судового збору у відповідності до вимог статей 4, 6 Закону України "Про судовий збір" повинен складати загальну суму 8 593, 20 грн., з яких 6 343 грн. 20 коп. - це 9 (дев`ять) вимог немайнового характеру х 704 грн. 80 коп., та 2 250, 00 грн. - 1 (одна) вимога майнового характеру про стягнення моральної шкоди в рамках позову про захист честі та гідності.

Встановивши, що позивачем до позовної заяви додано квитанцію про сплату судового збору лише на суму 1 409 грн. 60 коп., суд запропонував позивачу доплатити судовий збір в сумі 7 183 грн. 60 коп. (8 593, 20 грн. - 1 409 грн. 60 коп.) та надати суду платіжний документ, який це підтверджує.

Одночасно при постановлені ухвали про залишення позовної заяви без руху від 13 вересня 2018 року, судом першої інстанції вирішено попередньо подану заяву позивача про звільнення від сплати судового збору від 30 травня 2018 року, відмовивши ОСОБА_1 в задоволенні вказаної заяви.

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, позивач подала позовну заяву в редакції від 09 листопада 2018 року, а також заяву про звільнення від сплати судового збору у розмірі 7 183,60 грн. (а.с. 179-184, 185-212 том 2).

Ухвалою від 12 листопада 2018 року суд першої інстанції визнав позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повернув матеріали позивачеві з підстав не усунення недоліків заяви, при цьому подані позивачем письмові уточнення в редакції позовної заяви від 09 листопада 2018 року суд визнав такими, що відповідають вимогам, зазначеним в ухвалі про залишення заяви без руху. В частині усунення недоліків щодо сплати судового збору у розмірі 7 183,60 грн. - такими, що залишилися без виконання позивачем.

Отже, визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачеві, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги ухвали про залишення цієї позовної заяви без руху в повному обсязі не виконані, зокрема не подано належних доказів доплати судового збору в сумі 7 183,60 грн., розмір якого визначено судом першої інстанції із розрахунку 9 (дев`ять) вимог немайнового характеру х 704 грн. 80 коп., 2 250, 00 грн. - 1 (одна) вимога майнового характеру про стягнення моральної шкоди в рамках позову про захист честі та гідності за мінусом сплаченого позивачем судового збору в сумі 1 409 грн. 60 коп. при подані позовної заяви.

Перевіряючи матеріали позовної заяви, а також додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства, колегія суддів приходить до наступного:

Як визначено нормою частини 2 статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» (далі- Закон № 3674-VІ).

Статтею 1 Закон № 3674-VІ передбачено, що за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом справляється судовий збір, у розмірах, встановлених цим Законом.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі - частина 1 статті 4 Закон № 3674-VІ.

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 762,00 грн.

Статтею 4 Закону N 3674-VI визначено об`єкти справляння судового збору, його розміри та найменування документа і дії, за яку справляється судовий збір, та платника судового збору.

Так, згідно з підпунктом 5 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VІ ставка судового збору за подання позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи визначена у таких розмірах: за позовну заяву немайнового характери - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за позовну заяву про відшкодування моральної шкоди - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз вказаної норми підпункту 5 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VІ вказує на те, що судовий збір за визначеною категорією заяв про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи сплачується в залежності від обраного заявником способу захисту. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації, що включає право на відповідь, спростування недостовірної інформації тощо, які є вимогами немайнового характеру, можуть бути також і вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями. Вимога про відшкодування моральної шкоди оплачується окремо від інших заявлених вимог.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивачем ОСОБА_1 заявлено одночасно вимогу немайнового характеру (про визнання недостовірною інформацію та її спростування), так і вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Позивачем об`єднано в одному позові кілька самостійних позовних вимог немайнового характеру (про визнання недостовірною інформацію та її спростування), а саме: до ОСОБА_2 і Служби Безпеки України; до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ІСTV); до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ІСTV) і Національної поліції України; до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ІСTV) і Міністерства внутрішніх справ України; до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український тиждень»; до Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України.

В частині відшкодування моральної шкоди позивачем заявлена одна вимога в сумі 150 000,00 грн. та стосуються солідарного стягнення шкоди.

Отже, ОСОБА_1 заявлено шість самостійних вимог немайнового характеру, та одну вимогу на відшкодування моральної шкоди.

Частиною третьою статті 6 Закону N 3674-VI передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, з урахуванням підпункту 5 пункту 1 частини 2 статті 4, частини 3 статті 6 Закону № 3674-VІ при подані позову у 2018 році, з урахуванням доповнених вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач повинен був сплатити судовий збір за шість самостійних вимог немайнового характеру із розрахунку 704,80 грн. за кожну позовну вимогу немайнового характеру, а також 1,5 відсотка від суми 150 000,00 грн. за одну вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Судом першої інстанції неповно досліджено позовні вимоги, неправильно визначено кількість позовних вимог, розмір судового збору, який підлягає сплаті, що свідчить про передчасний висновок про повернення позовної заяви.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви не ґрунтується на вимог цивільного процесуального законодавства, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Доводи апеляційної скарги позивача про скасування ухвали суду першої інстанції та здійснення судом апеляційної інстанції розгляду справи по суті пред`явлених вимог виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції, що визначені статтею 367 ЦПК України.

У відповідності до вимог статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 липня 2019 року.

Головуючий

Судді: