"26" липня 2019 р. Справа № 489/3966/19
Провадження №2/489/1935/19
УХВАЛА

про забезпечення позову

26 липня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Димов Олександр Сергійович, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Тетяна Леонідівна про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Димов Олександр Сергійович, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Тетяна Леонідівна про визнання договору дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 недійсним.

При подачі позову, позивачем надано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 , згідно договору дарування від 10.03.2017 р., серія №327 та заборинити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаної частки, оскільки є ризик того, що відповідачем спірну частку квартири може бути відчужено на користь будь-якій третій особі, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд дослідивши письмові матеріали, дійшов до наступного.

Одночасно з подачею даної заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 подано позовну заяву про визнання договору дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 недійсним.

Позивач зазначає, що на теперішній час нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 за документами є спільною сумісною власністю її із відповідачем.

09 червня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

17 лютого 2017 року заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 №1170 від 09.06.2015р. посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. недійсним в частині продажу ОСОБА_3 належної їй 1/3 частки цієї квартири.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2017 року, заочне рішеня Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.02.2017 р. повністю скасовано, та ухвалено нове де в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу 1/3 частки квартири відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням Апеляційного суду Миколаївської області, представником позивача була подана касаційна скарга.

Згідно постанови Верховного суду України від 25.10.2018 року касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 залишена без задоволення., а рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19.05.2017 р. без змін.

Однак в період, коли було винесено заочне рішення Ленінським районним судом м. Миколаєва, ОСОБА_3 отримала копію заочного рішення, звернулася 02.03.2017 р. до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Тетяни Леонідівни для оформленя права власності за собою на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , про що було зроблено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34170878 від 07.03.2017р. Номер запису про право власності: 19342900.

В той же день, ОСОБА_3 оформила договір дарування на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що оскільки квартира АДРЕСА_1 на теперішній час, що є спільною сумісною власністю за документами із відповідачем, без її згоди може бути відчужено на користь будь якій іншій особі, то існує досить висока ймовірність того факту, що відповідач може в будь-який момент здійснити відчуження 1/3 частини квартири на користь інших осіб, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 3 ст. 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із п.1, 2 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є визнання недійсним договору дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим Олександром Сергійовичем за реєстровим №327 від 10.03.2017 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

З огляду на предмет і підстави позову, суд вважає, самостійним, обґрунтованим та достатнім способом забезпечення позову, арешт спірного майна, який автоматично несе в собі заборону вчиняти будь-які дії щодо його відчуження, реєстрації, тощо.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, суд вважає, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 149, 150, 260-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 10.03.2017 року за реєстровим №327 посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим Олександром Сергійовичем.

В задоволенні заяви в частині заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

Копію ухвали направити сторонам по справі для відома.

Копію ухвали направити для виконання до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева