П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/879/19

Номер провадження 22-ц/804/1659/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Попової С.А.,Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - публічне акціонерне товариство «Шахта імені О.Ф. Засядька»

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2019 року, у складі судді Любчика О.В.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» (далі ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він працював у відповідача з 08 червня 2016 року, а 28 лютого 2017 року його було звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Розрахунок по заробітній платі у день звільнення та на час подання позову з ним проведено не було. З урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 2 618,05 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 122 045,44 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Шахта імені О.Ф.Засядька» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Додатковим рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 04 червня 2019 року вирішено питання про судові витрати у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначає, що суд першої інстанції не оцінив належним чином наданий ним доказ, а саме, індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 та не врахував, що оскільки відповідач не виконав свій обов`язок щодо проведення розрахунку в повному обсязі, тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися; про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належними чином; клопотання про відкладення розгляду справи не подали.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з відповідачем з 08 червня 2016 року, що встановлено з копії трудової книжки ОСОБА_1 , а 28 лютого 2017 року позивач звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 7-8).

На підтвердження наявності заборгованості з виплати заробітної плати позивач надав індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, видані начальником Бахмутського-Лиманського об*єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області 20 липня 2017 року. Відповідно до вказаної форми сума заробітку для нарахування пенсії за спірний період становить: січень 2017 року - 1617,11 грн., лютий 2017 року - 5945,70 грн.

В січні 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата в розмірі 6104,67 грн. (без вирахування обов`язкових податків та відрахувань) та виплачена з відрахуванням обов`язкових платежів, в розмірі 4944,76 грн.; в лютому 2017 року заробітна плата не нараховувалась. (а.с.91-92).

Із заяви позивача від 10 січня 2017 року поданої до ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» вбачається, що позивач просив перерахувати заробітну плату на картковий рахунок ОСОБА_2 табельний № НОМЕР_1 , відкритий у Сбербанку Росія. З цієї заяви вбачається, що ОСОБА_2 надав згоду на перерахування заробітної плати ОСОБА_1 на його рахунок (а.с. 93).

Відповідно до реєстру на зарахування суми заробітної плати АТ «Сбербанк Росія» за січень 2017 року від 22 лютого 2017року та платіжного доручення № 358 від 22 лютого 2017 року, відповідач перерахував ОСОБА_2 на особистий рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 4944,76 грн. (а.с.94, 95).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має заборгованості перед позивачем по заробітній платі за січень-лютий 2017 року; що представлені відомості за формою ОК-5, видані начальником Бахмутського-Лиманського об*єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 20 липня 2017 року, не можуть слугувати належним доказом, що підтверджує таку заборгованість, а тому, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

З висновками суду не можна не погодитися.

Згідно ч.1ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься в ст. 1 Закону України «Про оплату праці».

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред*явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цьогоКодексу, при вiдсутностi спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді.

Відповідно до ст. 129 Конституції України Основними засадами судочинства, крім іншого, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, ні підтвердження своїх позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 2618,05 грн., з урахуванням уточнених позовних вимог, та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні позивач надав суду інформацію Бахмутського-Лиманського об*єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 20 липня 2017 року про індивідуальні відомості про застраховану особу - ОСОБА_1 , в якій відображені дані про страхувальників застрахованої особи, відомості за звітний місяць (чисельник: сума заробітку для нарахування пенсії (грн.); знаменник, ліва частина: кількість днів стажу в місяці; знаменник : права частина: позначка про сплату страхових внесків (а.с.9-10).

Отже, ці дані за формою ОК-5 Пенсійного фонду взагалі не містять інформації про нараховану та виплачену заробітну плату, а також будь-яких відомостей про заборгованість страхувальника, в даному випадку ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька», перед позивачем по заробітній платі.

Тому, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не надав достатніх та достовірних доказів наявності заборгованості підприємства перед ним по заробітній платі за січень-лютий 2017 року, і відмовив у позові про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка визначена позивачем в розмірі 2618,05 грн. за безпідставністю вимог.

Одночасно, на підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінив представлені відповідачем докази щодо розміру нарахованої позивачу заробітної плати за вказаний період, проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку до дня звільнення, на підставі його заяви про перерахунок коштів на ім`я ОСОБА_2 .

Оскільки факт заборгованості по заробітній платі ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» перед ОСОБА_1 не доведений, законним та обґрунтованим є рішення суду про відмову позивачу у позові про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КзПП України.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, суд не оцінив наданий доказ, а саме індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з рішення, судом зроблено висновок, що цей доказ не приймається, оскільки він не свідчить про наявність заборгованості із виплати заробітної плати перед позивачем.

Доводи скарги про те, що залишок заборгованості по заробітній платі в сумі 2618,05 грн., з урахуванням податку, на час розгляду справи відповідачем сплачено не було; що відповідач не виконав свій обов`язок щодо проведення розрахунку в повному обсязі, тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення сум за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України; що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 28 лютого 2017 року по 06 лютого 2019 року складає 484

робочих дні та становить 122 045,44 грн., не спростовують правових висновків суду першої інстанції про безпідставність вимог ОСОБА_1 і не є тими обставинами, з якими процесуальний закон пов`язує необхідність скасування судового рішення із задоволенням вимог позивача.

Відтак, колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у позові про стягнення з ПАТ «Шахта імені О.Ф. Засядька» заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається.

У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, колегія вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1830,68 грн., не оплачений позивачем при подачі апеляційної скарги, в частині вимог про стягнення середнього заробітку, оплата якого була відстрочена апеляційним судом до закінчення розгляду справи по суті (а.с.141).

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , проживає АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1830 (одна тисяча вісімсот тридцять) грн. 68 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 19 липня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко