ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5065/19 Справа № 202/3243/18 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2019 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 січня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № .

ТОВ «ФК «ЦФС» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

14 липня 2017 року між ТОВ «ФК «ЦФС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги № 20170714, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФС» відступило, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право грошової вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 16 січня 2016 року.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 44 051 грн 13 коп., яка складається з наступного: 20 508 грн 22 коп. - суми заборгованості за основною сумою боргу; 3 661 грн 09 коп. - суми заборгованості за відсотками; 9 627 грн 71 коп. - суми заборгованості за річними відсотками; 10 254 грн 11 коп. - суми заборгованості за пенею.

На підставі вищезазначеного, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № від 16 січня 2016 року у розмірі 44 051 грн 13 коп. грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2019 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 16 січня 2016 року, яка склала 44 051 грн 13 коп., яка складається з наступного: 20 508 грн 22 коп. - суми заборгованості за основною сумою боргу; 3 661 грн 09 коп. - суми заборгованості за відсотками; 9 627 грн 71 коп. - суми заборгованості за річними відсотками; 10 254 грн 11 коп. - суми заборгованості за пенею.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду від 24 січня 2019 року скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що внаслідок непідтвердження належним чином права вимоги позивача до відповідача та договірних відносин між сторонами, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він підтримує рішення суду першої інстанції та просить закрити апеляційне провадження.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.01.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № , відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 20 508 грн 22 коп.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» складає між нею та ТОВ «ФК «ЦФР» Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

ТОВ «ФК «ЦФС» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до п. 5.1 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти.

Згідно з п. 4 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю пеню у розмірі 0,3% від суми прострочення за кожний день прострочення.

Відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 44 051 грн 13 коп., яка складається з наступного: 20 508 грн 22 коп. - суми заборгованості за основною сумою боргу; 3 661 грн 09 коп. - суми заборгованості за відсотками; 9 627 грн 71 коп. - суми заборгованості за річними відсотками; 10 254 грн 11 коп. - суми заборгованості за пенею.

14 липня 2017 року між ТОВ «ФК «ЦФС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги № 20170714, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФС» відступило, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право грошової вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 16 січня 2016 року.

Відповідно до Положення про Держаний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28 серпня 2003 року № 41 фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтво.

Згідно із свідоцтвом серії ФК № 183 від 27 грудня 2007 року, виданим Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є фінансовою установою та відповідно до додатку до цього свідоцтва має право без отримання ліцензії та/або дозволів здійснювати факторинг.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст.ст. 509, 512, 514, 526, 611, 625, 629, 1054 ЦК України, обгрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо недійсності Договору відступлення прав вимоги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом розглядався позов про стягнення кредитної заборгованості, а доказів оспорення кредитного договору з підстав його недійсності відповідачем не надано, у зв`язку з цим відповідно до статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Посилання апеляційної скарги відповідача на те, що позивачем не надано доказів переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем ОСОБА_1 також підлягають відхиленню, оскільки матеріали справи містять Реєстр боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20170714 від 14.07.2017 року, до якого входять зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № від 16.01.2016 року (а.с.121).

Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення ОСОБА_1 про укладення договору відступлення права вимоги, не можуть бути прийняті до уваги, враховуючи, що згідно п.6.2.4.Договору, відступлення прав вимоги за цим Договором здійснюється без згоди боржника.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачувала заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого у неї утворилася заборгованість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 та постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 61-35849 св 18.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування, кредитний договір не укладала, кредитних коштів не отримувала не можуть бути прийняті до уваги, оскільки власноручним підписом на заяві про отриманні кредиту, яка містить суму отриманих коштів та сукупну вартість кредиту (початковий процент, щомісячні проценти, річні проценти, щоденна пеня), ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на укладення кредитного договору, ознайомлення з умовами кредитування та їх зрозумілість (а.с.9-10).

Посилання апеляційної скарги на необґрунтованість наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості та неналежне засвідчення платіжних доручень щодо переказу кредитних коштів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів, право на оцінку яких має лише суд, відповідно ст.89 ЦПК України.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позичальник порушила умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту. Розрахунок заборгованості перевірено судом на відповідність умовам договору та вимогам закону і порушень не встановлено. Іншого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не надала, як суду першої, так і апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення висновки суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з ними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Таким чином, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2019 року

- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова