РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 572/3439/18

Провадження № 22-ц/4815/880/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Сарненський РВ ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року ухваленого в складі судді Ведяніної Т.О., у справі № 572/3439/18

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Сарненський РВ ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області - про встановлення батьківства.

Позов обгрунтований тим, що її батьком у свідоцтві про народження вказано ОСОБА_4 , який на даний час помер. Влітку 2018 року вона дізналась від матері ОСОБА_5 , що ОСОБА_4 особа, яка вказана у свідоцтві про її народження як батько, не є її біологічним батьком. Її біологічним батьком є ОСОБА_2 , що підтвердив висновок експертизи проведеної у ТОВ «Генолитік», через що є необхідним внесення відповідних змін до актового запису про народження позивача.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Сарненський РВ ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області - про встановлення батьківства відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що стороною позивача не надано суду об`єктивних та безспірних доказів на обґрунтування позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов посилаючись на порушення норм матеріального та норм процесуального права.

За доводами апеляційної скарги, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач визнав позов, тобто визнав факт батьківства відносно позивача. Єдиним можливим способом встановлення батьківства відповідача стосовно позивача є судовий порядок, що пов`язано з тим, що при народженні позивача її матір та біологічний батько не перебували у законному шлюбі та не подавали спільної заяви до відповідного органу реєстрації актів цивільного стан.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Установлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої у вказаному документі зазначено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку судово-генитичної експертизи від 05 вересня 2018 року, проведеної ТзОВ «Генолитік», ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківство якого доведено з ймовірністю 99,9999% .

Підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, тому необхідно виходити з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до ст.53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

З матеріалів справи вбачається, що мати позивача ОСОБА_5 з відповідачем ОСОБА_2 не проживала, спільного господарства не вела. Матеріальної чи іншої допомоги на утримання дитини відповідач не надавав, її життям, навчанням, вихованням не цікавився.

Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено у відповідності до ст.54 КпШС, за якою батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них.

У 2018 році позивач дізналася від матері про те, що її біологічним батьком є ОСОБА_2 , у зв`язку з чим у серпні 2018 року було проведено ДНК дослідження.

Позивач не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б достовірно підтверджували спільне проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_2 , ведення з ним спільного господарства до народження позивача, спільного виховання чи утримання дитини, або ж інших доказів, що достовірно підтверджували б визнання ним батьківства.

Сам по собі факт біологічного походження дитини, яка народилася до 01 ІНФОРМАЦІЯ_3 , при недоведеності спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини з відповідачем до народження дитини, або спільного виховання чи утримання ними дитини, або визнання цією особою батьківства згідно із ст.53 КпШС України не є підставою для встановлення батьківства.

Отже, відмовляючи в позові, суд першої інстанції з огляду на положення статі 53 КпШС України не встановив зазначених у цій нормі права підстав для встановлення батьківства з огляду на відсутність доказів. З такими висновками погоджується колегія суддів, оскільки відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 липня 2019 року.

Головуючий суддя :

Судді :