Справа № 201/3217/18
Провадження № 2/201/2487/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

28.03.2018р. ТОВ «ТЕРО ЛТД» звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, інфляційних витрат та 3% річних (а.с.№ 3-5).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що ТОВ «Теро ЛТД» надає послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . Власником указаної квартири є відповідачка ОСОБА_1 . Між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з теплопостачання, однак відповідачка за надані послуги оплату не проводить, у зв`язку із чим станом на 01.03.2018р. утворилася заборгованість у розмірі 38457,39 грн., про що було повідомлено відповідачку шляхом направлення письмової вимоги. Однак заборгованість за надані послуги відповідачкою не погашена, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 38457,39 грн., інфляційні втрати - 13413,48 грн., 3% річних - 2021,70 грн., а також судовий збір у розмірі 1762 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2018р. позовні вимоги ТОВ «ТЕРО ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, інфляційних витрат та 3% річних задоволено в повному обсязі (а.с. №56-57).

25.04.2019р. до суду надійшла заява відповідачки про перегляд заочного рішення суду від 01.10.2018р. (а.с. №74-80).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська суду від 22.05.2019р. заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 01.10.2018р. по цивільній справі №201/3217/18 задоволено, заочне рішення суду від 01.10.2018р. - скасовано, відповідно до положень ч.1 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. №123).

21.06.2019р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 зазначила, що позовні вимоги визнає частково, а саме в сумі 7017,90 грн., з яких: заборгованість за спожиту теплову енергію 6964,29, інфляційні втрати 40,73 грн, 3% річних 12,88 грн. В обґрунтування своєї позиції, відповідачка зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності її батькові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заборгованість станом на 01.03.2018р. виникла не у неї, а її покійного батька, відповідачкою право власності на квартиру в порядку спадкування було набуто 25.09.2017р., на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 30.10.2017р. від ТОВ "ТЕРО ЛТД" надійшов лист на ім`я ОСОБА_2 , в якому позивач повідомляв, що за батьком обліковується заборгованість за поставлену теплову енергію в розмірі 31492,41 грн. та позивачем вже підготовлено заяву про видачу судового наказу, запропоновано досудове врегулювання. У відповідь на цей лист ОСОБА_1 було надано відповідь, в якій відповідачка повідомила ТОВ "ТЕРО ЛТД", що готова нести витрати по оплаті заборгованості з 25.09.2017р., в додаток до якої було надано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 та копії правовстановлюючих документів на квартиру, лист позивачем було отримано 13.11.2017р. У відповідь на лист ОСОБА_1 ТОВ "ТЕРО ЛТД" надало відповідь, в якій заявлено вимогу до відповідачки як спадкоємиці про сплату заборгованості, проте, як зазначає відповідачка, позивач пропустив строк звернення до неї, як до спадкоємиці, оскільки вимога була пред`явлена після спливу встановленого законом строку. Також відповідачка заперечувала проти стягнення 3% річних та інфляційних витрат, оскільки ці вимоги є похідними від основної суми боргу, і за відсутності у позивача права на стягнення заборгованості, також відсутнє право на стягнення штрафних санкцій. Крім того, відповідачкою було подано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки вимоги про стягнення боргу позивачем заявлено за період більше трьох років (а.с. №132-139).

21.06.2019р. разом з відзивом на позов відповідачкою було подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомлення сторін в порядку ст.279 ЦПК України, в обґрунтування якого відповідачкою було зазначено, що незважаючи на малозначність справи за критеріями ціни позову, справа є складною, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справи вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин (а.с. № 169-170).

01.07.2019р. до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій представник зазначив, що з письмовою вимогою про сплату заборгованості, як до спадкоємиці товариство звернулося до ОСОБА_1 20.11.2017р. в межах строку визначеного ст.1281 ЦК України, оскільки про смерть ОСОБА_2 позивачу стало відомо з листа відповідачки, який був отриманий 13.11.2017р., до суду з позовом позивач звернувся 28.03.2018р., а отже, строк для пред`явлення вимог до спадкоємця пропущено не було. Враховуючи, що відповідачкою було подано заяву про застосування строку позовної давності, позивачем зроблено перерахунок суми боргу, 3% річних та інфляційних втрат в межах трьох років, які передували зверненню до суду, з урахуванням чого, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 20186,66 грн., інфляційні втрати у розмірі 2724,67 грн. та 3% річних у розмірі 576,84 грн., а разом 23488,17 грн. (а.с. №172-174).

12.07.2019р. до суду надійшли заперечення позивачки на відповідь позивача, в якій ОСОБА_1 зазначила, що з урахуванням зменшених позивачем позовних вимог, позовні вимоги відповідачкою визнаються в частині суми основного боргу за період з 25.09.2017р. по лютий 2018р. включно, в іншій частині відповідачка вимоги не визнає, оскільки наполягає на тому, що позивач позбавлений права вимоги до неї як до спадкоємиці, через пропуск строку для пред`явлення вимоги згідно до ч.4 ст.1281 ЦК України (а.с. № 182-184).

Враховуючи категорію спору (ціна позову є меншою, аніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), наданий відповідачкою письмовий відзив на позов, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні), ухвала суду від 22.05.2019р.

З урахуванням вищезазначених підстав для розгляду цієї цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також приймаючи до уваги, що відповідачкою надано суду змістовний відзив на позов, якому буде надана належна оцінка поряд з іншими обставинами у справі, що підлягають з`ясуванню, в наданому клопотанні про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомлення сторін відповідачка зазначає, що бажає надати суду пояснення щодо обставин справи, проте будь-яких клопотань (допит свідків, призначення експертизи, які повинні бути вирішені за участю сторін) відповідачкою заявлено не було, не вбачається підстав для задоволення клопотання відповідачки про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважаю, що позовні вимоги ТОВ "ТЕРО ЛДТ" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Дослідивши надані сторонами докази, встановлено наступне.

Згідно до договору купівлі-продажу від 11.11.1996р. ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. №142-143).

ТОВ «ТЕРО ЛТД» надає послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Ці обставини також підтверджуються рішенням виконкому ДМР № 797 від 08.06.2011р. та постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 1171 від 31.03.2015р. (а.с. № 46-53).

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають в частині власності квартиру, користуються нею для особистого мешкання і мешкання членів їх сімей.

Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно до ч.1 ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно зі ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV споживачем комунальних послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз.14 ч.1 ст.1 цього Закону)

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пунктів 1, 5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Однак, відсутність такого договору не позбавляє споживачів зобов`язання сплачувати за спожиті послуги, оскільки такі зобов`язання у них виникають на підставі статей 11, 509, 526 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалювання, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», внаслідок фактичного споживання цих послуг, і є обов`язковими для виконання.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові ВСУ (справа № 6-59цс13) від 30.10.2013р. споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

Таким чином, між ТОВ «ТЕРО ЛТД» та ОСОБА_2 встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії паспорту відповідачки, ОСОБА_1 з 07.10.1997р. по теперішній час є зареєстровано за вказаною адресою (а.с. №165).

В ухвалі ВССУ від 20.11.2013р. по справі № 6-29503св13 зазначено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України).

Подібне ВССУ зазначив і в ухвалі від 17.09.2014р. по справі № 6-6707св14 та в ухвалі від 15.10.2014р. по справі № 6-29394св14.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_2 помер, що підтверджується копію свідоцтва про смерть, виданим Чечелівським районним у м. Дніпрі ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с. №144).

25.09.2017р. приватним нотаріусом ДМНО Панченко О.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим №2622, на підставі якого ОСОБА_1 набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.09.2017р., про що видано відповідний витяг за №98326456 (а.с. №145-147).

Згідно ч.1 ст.608 ЦК України зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно ст.1216 ЦК України у разі смерті фізичної особи (спадкодавця) відбувається перехід прав і обов`язків (спадщини) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом наданих сторонами заяв по суті (відзив на позов, відповідь на відзив) та доданих до них письмових доказів вбачається, що в листі від 09.11.2017р. відповідачка повідомила кредитора про відкриття спадщини.

20.11.2017р. ТОВ "ТЕРО ЛТД" на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу до спадкоємця, який прийняв спадщину про сплату заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 31492,41 грн., яка була отримана відповідачкою, з позовом до суду позивач звернувся в березні 2018р.

Відповідна обставина були визнана сторонами.

Згідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Позивач звернувся з позовом до суду в березні 2018р., тобто після того, як був обізнаний про смерть наймача, відкриття спадщини та визначення кола спадкоємців.

В обґрунтування підстав позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, як власника майна, позивач посилався саме на норми зобов`язального права, при новому розгляді справи з заявою про зміну підстав позову не звертався, а тому при винесенні рішення не надається правова оцінка правовідносинам, зобов`язань сторін згідно до положень ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, які виникли між ними як кредитором та спадкоємцем та питання щодо обґрунтованості позовних вимог ТОВ «ТЕРО ЛТД» вирішується в межах заявлених позивачем вимог та відповідно до визначених ним підстав позову.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ "ТЕРО ЛДТ" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті наданих послуг за період з 01.03.2015р. по 25.09.2017р., як власника майна квартири, є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки, право власності на квартиру ОСОБА_1 набуто 25.09.2017р. (25.09.2017р. проведено державну реєстрації набуття права власності), а тому саме з відповідної дати відповідачка відповідно до приписів ст. 322 ЦК України зобов`язана утримувати майно, що їй належить, якщо інше не встановлено договором або законом, та є учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення.

З наданого позивачем розрахунку встановлено, що за період з 25.09.2017р. по 01.03.2018р. загальна сума, яка нарахована до оплати за споживчу теплову енергію становить 6964,98 грн. (а.с. №175) відповідна сума заборгованості визнана відповідачкою, про що зазначено в заявах по суті, а отже підлягає стягненню на користь позивача (ч.1 ст. 82 ЦПК України).

Оскільки правовідносини між сторонами за юридичною природою є грошовим зобов`язанням, на них поширюється дія положень ч.2 ст.625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат та суми 3-х відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання зі сплати за надані послуги за період з 25.09.2017р. по 01.03.2018р. з урахуванням положень ч.2 ст. 625 ЦК України дані вимоги підлягають задоволенню в розмірі 12,88 грн. - сума 3-х відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання, а також інфляційні втрати у розмірі 40,73 грн.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ТЕРО ЛТД" підлягає заборгованість станом на 01.03.2018р. за спожиту теплову енергію станом у розмірі 6964 грн. 29коп., інфляційні втрати у розмірі 40 грн.73 коп., 3% річних у розмірі 12 грн.88 коп., а разом 7017 грн.90 коп.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, вважаю за необхідне судові витрати по справі розподілити наступним чином.

Заочним рішенням суду від 01.10.2018р., яке було скасовано ухвалою суду від 22.05.2019р. з відповідачки на користь позивача було стягнуто судовий збір в розмірі 1762грн. (а.с. № 56-57, 123).

Рішення в цій частині виконано в повному обсязі, що підтверджується постановою державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 09.04.2019р. (а.с.№ 69-70).

Під час нового розгляду, рішенням позовні вимоги позивача задоволені частково та стягнута сума заборгованості в розмірі 7017грн. 90коп., а тому розмір судового збору, який підлягав би стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 526грн. 46коп. (7017грн.90коп. - стягнута сума заборгованості * 1762грн. - судовий збір сплачений при подачі позову : 23488грн. 17коп. - уточнена сума позовних вимог).

Разом з тим, враховуючи, що відповідачкою на користь позивача повністю сплачений судовий збір в розмірі 1762грн. за заочним рішенням суду від 01.10.2018р., яке в подальшому було скасовано, на сьогоднішній день відсутні підстави для повторного стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору в розмірі 526грн. 46коп., оскільки ця сума фактично вже сплачена позивачу (а.с.№ 69, 70).

Залишок суми сплаченого судового збору в розмірі 1235грн. 54коп. за заочним рішенням суду від 01.10.2018р., яке скасовано ухвалою суду від 22.05.2019р., відповідачка може повернути, звернувшись до суду із відповідною заявою, оскільки ці судові витрати у зв`язку з відмовою в задоволенні позову в певній частині відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625 ЦК України, ст.ст. 61, 67, 68 ЖК України, Законом України "Про житлово - комунальні послуги", правовими позиціями ВССУ від 20.11.2013р. по справі № 6-29503св13, від 17.09.2014р. по справі № 6-6707св14, від 15.10.2014р. по справі № 6-29394св14, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

В И Р І Ш И Л А:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, інфляційних витрат та 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРО ЛТД» заборгованість за спожиту теплову енергію станом на 01.03.2018р. у розмірі 6964 грн. 29коп., інфляційні втрати у розмірі 40 грн.73 коп. та 3% річних у розмірі 12 грн.88 коп., а разом 7017 грн.90 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.