ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/595/18 Номер провадження 22-ц/814/1647/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді : Одринської Т.В

суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 березня 2019 року

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2018 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та відповідач являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З березня 2016 року донька проживає з нею, відповідач добровільно допомогу на утримання доньки не надає, тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання доньки в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів обґрунтовувала тим, що відповідач є молодою працездатною особою, доходи останнього дозволяють йому придбавати транспортні засоби та відпочивати, а тому його матеріальний стан дозволяє йому виплачувати аліменти, у заявленому нею розмірі.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 19 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.04.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

З даним рішенням не погодилася позивач, в зв`язку з чим подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не надано оцінки матеріальному стану відповідача, який приховує свої дійсні доходи. Судом також не враховано, що дитина постійно хворіє, тому її лікування потребує значних коштів, які в свою чергу, відповідач має можливість сплачувати.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

16 липня 2019 року до суду надійшли пояснення від представника відповідача адвоката Янка О.О., в яких останній вказує, що місцевим судом ухвалено правомірне рішення, при визначенні розміру аліментів враховано положення ст. 182 СК України, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28 липня 2017 року Карлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 108 / а.с.3/.

Як встановлено місцевим судом та не заперечувалося сторонами у справі, малолітня донька проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково надає матеріальну допомогу на утримання дитини, що підтверджується відповідними чеками / а.с. 38- 57/.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку,оскільки даний розмір аліментів буде достатнім для гармонійного розвитку дитини, відповідач спроможний сплачувати аліменти у вказаній частині від свого заробітку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду та вважає, що він здійснений на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким дана відповідна правова оцінка.

Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини.

Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини передбачено ст. 183 СК України.

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, та відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування місцевим судом матеріального стану відповідача, який свідчить про його спроможність сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Чинним законодавством визначено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, однак батьки в межах своїх фінансових можливостей спроможні забезпечити не прожитковий мінімум, а належні умови життя необхідні для розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає до стягнення з відповідача, судом враховано обставини, передбачені ст. 182 СК України, серед яких стан здоров`я дитини та стан здоров`я і матеріальне становище платника аліментів.

Також, твердження апелянта про необхідність придбання ліків, в зв`язку з частими захворюваннями малолітньої доньки, як підстава для стягнення збільшеного розміру аліментів, відноситься до додаткових витрат, передбачених ст. 185 СК України, про стягнення яких ОСОБА_1 не заявляла.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що визначений місцевим судом розмір аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є таким, що буде відповідати як найкращім інтересам дітей, та забезпечуватиме їх належний фізичний, розумовий та моральний розвиток.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 березня 2019 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 липня 2019 року.

головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: ______________ Г.Л.Карпушин ______________ В.П.Пікуль