Справа №266/1628/14-ц
Провадження№ 6/266/75/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., при секретарі Циганковій М.М., розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Тараш І.А. про надання дозволу на реалізацію майна,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Тараш І.А. звернувся до суду з поданням про надання дозволу на реалізацію майна, в якому зазначив, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 266/1628/14-ц від 10.07.2014р. виданого Приморським районним судом м. Маріуполь про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 12.11.2013 року в сумі 870 000,00 грн. та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3654,00 грн., а всього 873 654,00 грн. Боржником рішення суду не виконано. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень щодо запиту про зареєстровані за боржником транспортні засоби, відомості у Міністерстві внутрішніх справ про рухоме майно, що зареєстровано за ОСОБА_1 відсутні. Відсутні відомості про джерела отриманих доходів, відкритих рахунках в банках чи інших фінансових установах від Державної фіскальної служби України стосовно ОСОБА_3 Відповідно інформації від Пенсійного фонду України о відомостях місця роботи боржника, ОСОБА_1 отримує дохід у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві. Державним виконавцем направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Приморським ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області перераховано на банківські реквізити стягувача стягнені із доходу боржника часткове погашення боргу на загальну суму 7620,92 грн. Також, стягувачем ОСОБА_2 24.07.2016 року отримано кошти від боржника в рахунок погашення боргу у розмірі 10 000,00 доларів США згідно виконавчого листа № 266/1628/14-ц. З метою забезпечення виконання рішення суду винесено постанову про арешт майна боржника. До відділу 05.06.2019 року надійшла заява від стягувача з проханням вжити всі можливі заходи щодо боржника для виконання рішення суду, у зв`язку тим, що ОСОБА_1 не вижито заходів, з метою добровільного погашення боргу. На підставі ухвали № 266/1628/14-ц від 03.12.2018 року виданої Приморським районним судом м Маріуполь виділено частку майна боржника ОСОБА_1 у праві приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , якою ОСОБА_1 спільно володіє з ОСОБА_4 . Відповідно інформаційних даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 не здійснив на своє ім`я державну реєстрацію права власності на 1/2 частку вказаної квартири. Враховуючи викладене, посилаючись на п. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 18,48 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець просив надати дозвіл на реалізацію 1/2частки квартири АДРЕСА_1 .

У судове засідання державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Тараш І.А. не з`явився, у поданні просив проводити розгляд справи без участі представників відділу.

Відповідно до ч. 11 ст. 440 ЦПК України, суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя від 10 липня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування боргу за договором позики від 12.11.2013 року стягнуто 870000 гривень та судовий збір у сумі 3654 гривень. Рішення набуло законної сили та 04.09.2014 року стягувач отримав виконавчий лист.

29.09.2014 року державним виконавцем Приморського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції відкрите виконавче провадження, копії постанови про відкриття надіслано сторонам, а боржнику визначений строк для добровільного виконання (7 днів).

Приморським ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області перераховано на банківські реквізити стягувача стягнені із доходу боржника часткове погашення боргу на загальну суму 7 620,92 грн.

Згідно з розпискою від 24.07.2016р., стягувачем ОСОБА_2 24.07.2016 року отримано кошти від боржника в рахунок погашення боргу у розмірі 10 000,00 доларів США згідно з виконавчим листом № 266/1628/14-ц.

ОСОБА_1 у наданий державним виконавцем строк виконавчий документ не виконав та рішення суду не виконав в повному обсязі до теперішнього часу.

Згідно з заявою стягувачавід 05.06.2019 року він звернувся до начальника відділу з проханням вжити всі можливі заходи щодо боржника для виконання рішення суду, у зв`язку тим, що ОСОБА_1 не вижито заходів, з метою добровільного погашення боргу.

Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 03.12.2018р., яка набрала законної сили, за поданням начальника Приморського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, виділено частку майна боржника ОСОБА_1 у праві власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , якою він спільно володіє з ОСОБА_4 .

Відповідно інформації№ 173476399 від 11.07.2019р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 не здійснив на своє ім`я державну реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з даним поданням про надання дозволу на реалізацію майна боржникана 1/2 часткуквартири, право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку, державний виконавець посилався на п. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким, у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Крім того, в обґрунтування даного подання, державний виконавець не зазначив підстав для такого звернення, безпідставно посилаючись на п. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», обмежившись переліком норм Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчих дій, які були проведені у виконавчому провадженні.

Так відповідно до положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 440 Цивільного процесуального кодексу України державний виконавець має право звернутися до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано.

У такому випадку виконавцю потрібно надати докази, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем майна та обов`язково довести факт того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача. Дане обумовлено тим, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено черговість звернення стягнення на майно боржника, відповідно до якої стягнення на нерухоме майно звертається у останню чергу.

Відповідно до вимог ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що державним виконавцем не зазначені правові підстави для звернення з даним поданням про надання дозволу на реалізацію майна, подання не обґрунтоване, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Тараш І.А. про надання дозволу на реалізацію майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 206, 354, 440 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Тараш І.А. про надання дозволу на реалізацію майна відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.Г. Пантелєєв