Справа № 467/532/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі:головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про визнання права за набувальною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про визнання права за набувальною валсністю.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який проживав з її матір`ю ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу до дня смерті. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина до складу якої увійшла земельна частка (пай), у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Жовтневі сходи" у с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області розміром 7.60 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, що належала останньому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , та після її смерті позивач виявила сертифікат на ім`я ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що з 2009 року відкрито та безперервно володіє сертифікатом, не порушує права та інтереси будь-яких осіб, просила визнати за нею право на вказану земельну чатку (пай) розміром 7.60 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Жовтневі сходи" у с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області за набувальною давністю.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги позивача та просила суд про задоволення позову з підстав, викладених у позовній заяві. Суду зазначила, що за життя правом приватизації земельної частки (паю) ОСОБА_3 не скористався, межі такої земельної частки (паю) , які належать останньому не виділені в натурі. Позивач достовірно знала, що спірна земельна частка (пай) належала саме ОСОБА_3 , тому вона користувалася такою з вересня 2009 року.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань до суду не направляв, у зв`язку із чим суд, за згодою представника позивача, вважає наявними одночасно існування всіх умов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач неодноразово повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явився, причин своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав, у той час, як представник позивача не заперечує проти такого порядку вирішення справи, що підтверджується його позицією в судовому засіданні.

Суд, вислухавши думку представника позивача, в межах заявлених позовних вимог всебічно, повно та безпосередньо дослідивши надані докази з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного.

Судом встановлено, що за свого життя громадянин ОСОБА_3 на підставі рішення Арбузинської райдержадміністрації від 4 березня 1997 року № 7, набув право на земельну частку (пай) на земельну ділянку, яка перебувала в колективній власності КСП "Жовтневі сходи" розміром 7.60 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості),

Даний факт підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 (а.с. 11)

З матеріалів справи вбачається та підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9) що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області помер ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 спадщину ніхто не прийняв, що підтверджено довідкою завідувача Арбузинською державною нотаріальною конторою Миколаївської області Бойченко В.А. від 12 червня 2019 року № 483/01-16 (а.с.27) відповідно до якої спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась.

Позивач є дочкою ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією про укладення шлюбу (а.с. 8)

Відповідно до довідки Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області від 19.10.2015 року (а.с. 12) ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на день смерті була зареєстрована та проживала в с АДРЕСА_1 Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області.

Відповідно до довідки Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області від 19.10.2015 року (а.с. 13) ОСОБА_2 дійсно є дочкою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області від 25.09.2018 року (а.с. 14) ОСОБА_3 проживав у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 2 листопада 1981 року до дня смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області. Разом вели спільне господарство.

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Таким чином, в розумінні вказаної статті ЦК України, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, тривалості та безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач є законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність та його безперервність.

Зокрема володілець, за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном).

Право власності на стороні володільця, за давністю виникає поза волею та не залежить від волі колишнього власника. При цьому добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна знати, хто є власником майна (речі).

Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець, або особа яка володіє майном за волею власника і завжди знає хто є її власником.

Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 344 ЦК України, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Розділом III Земельного кодексу України врегульовані питання, що стосуються прав на землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно дост. 119 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, ухвала від 30 травня 2007 року, справа № 6-29569св06, в якому зазначено, що зі змісту ст. 119 ЗК України, вбачається, що сама по собі наявність строку набувальної давності не є єдиною та безпосередньою підставою для виникнення у особи права власності або права користування земельною ділянкою. Вона є лише умовою для застосування інших способів встановлення цих прав. Набувальна давність користування земельною ділянкою згідно з вказаною статтею є лише підставою для звернення до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з відповідним клопотання щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. При цьому, земельна ділянка, яка вже була передана у власність одній особі на підставі рішення відповідного органу, не може бути передана у власність іншій особі лише в силу права, яке виникло у неї у зв`язку з набувальною давністю.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_3 мав право на земельну частку пай розміром 7.60 умовних кадастрових одиниць, яка перебуває в колективній власності КСП «Жовтневі сходи» на території с. Новоселівка Арбузинського району Миколаївської області.

Межі земельної ділянки, що є предметом розгляду справи в суді, в натурі (на місцевості) визначені не були. Даний факт не заперечувався позивачем.

Окрім цього, виходячи з аналізу сертифікату на право на земельну частку (пай) встановлено, що земельна ділянка не відноситься до земель державної чи комунальної власності, а рахується за фізичною особою, якій вона була передана у приватну власність на підставі відповідного рішення, і яка не завершила процедуру приватизації земельної ділянки. До часу отримання державного акту на право приватної власності на землю вважається, що спірна земельна ділянка знаходиться в колективному володінні.

Крім того, земельна ділянка, яка є предметом спору, вже була передана у власність одній фізичній особі на підставі рішення відповідного органу, та не перебуває ані у державній власності, ані у комунальній власності, а тому, відповідно до ст. 119 Земельного кодексу України, вона не може бути передана у власність іншій особі лише в силу права, яке виникло у неї у звязку з набувальною давністю.

З урахуванням викладеного, встановивши, що позивач не навів інших підстав, окрім строку набувальної давності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), від 23 червня 1993 року, пункт 63). Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (див. рішення у справі «Dombo Beheer B.V. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), від 27 жовтня 1993 року, п. 33, Series А № 274).

При розгляді справи суд виступає незалежним та неупередженим і не віддає перевагу жодній із сторін процесу (вимоги ст. 6 Європейської конвенції, в тому числі і щодо розяснення сторонам процесуальних наслідків вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій).

Відповідно до вимог ч. 1, 5, 6 ст.ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування неможе ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи не містять доказів: виділення земельної ділянки в натурі із земель колективної власності та, як наслідок фактичного користування позивачем цією земельною ділянкою, доказів добросовісного фактичного користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області про визнання права за набувальною валсністю, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Форма і зміст заяви про перегляд заочного рішення повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова