Справа № 683/1296/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Бондарчук Л.А.

секретаря Борикіної Л.В.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів цивільну справу № 683/1296/19, 2/683/994/2019 за позовом ОСОБА_1 до Огіївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області про тлумачення заповіту

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Огіївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, в якому просить тлумачити зміст заповіту ОСОБА_2 від 18 березня 2003 року, посвідченого виконавчим комітетом Огіївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстрованого в реєстрі за № 24, як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно якого ОСОБА_2 заповіла їй земельну ділянку площею 4,53 га кадастровий номер НОМЕР_1 для товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 10 липня 2003 року.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_2 склала заповіт від 18.03.2003 року р.№ 24, яким заповіла їй сертифікат на право на земельну частку (пай) і свій майновий пай та збіркнижку № НОМЕР_4.

У визначений законом строк позивачка звернулася до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , однак їй було відмовлено в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва у зв`язку з тим, що згідно дублікату заповіту мати заповіла їй земельну частку (пай).

Вказує, що заповіт складався в той час, коли право її матері на земельну ділянку посвідчувалося сертифікатом на земельну частку (пай). На момент відкриття спадщини та вступу в юридичну силу заповіту ОСОБА_2 , вбачається, що їй належить право власності на земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки своє право на земельну частку (пай) вона реалізувала, отримавши взамін сертифіката Державний акт на право власності на земельну ділянку, однак після його отримання не внесла зміни до свого заповіту.

Відсутність у заповіті прямого посилання на земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва не відміняє дійсної волі заповідача щодо настання реальних наслідків вчиненого нею правочину, що в разі її смерті позивачка успадкує земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Огіївської сільської ради Старокостянтинівського району.

За своїм змістом намір/волевиявлення спадкодавця було спрямоване на те, щоб залишити позивачці у спадок земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, на яку у її матері - ОСОБА_2 на момент складання заповіту було право, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай), а після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) виникло право власності, посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 10 липня 2003 року.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Андрощук Л.С. подала заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності позивачки, позов підтримала та просила задоволити.

Відповідач - Огіївська сільська рада Старокостянтинівського району Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, подавши письмову заяву, у якій розгляд справи просила проводити у відсутності представника та вказала, що позов визнає.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Позов підлягає задоволенню в порядку, визначеному ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина 1 статті 1223 ЦК України).

За змістом статті 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , яка була матір`ю позивачки, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Громівка Старокостянтинівського району Хмельницької області. На день смерті вона була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , до складу її сім`ї входили: невістка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , онук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , онук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 18 березня 2003 року секретарем виконавчого комітету Огіївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за р.№ 24, згідно якого заповіла для ОСОБА_1 «сертифікат на право на земельну частку (пай) і свій майновий пай та збіркнижку № НОМЕР_4».

21 лютого 2019 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 97/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину. На день смерті ОСОБА_2 її заповіт на користь позивачки не був ні змінений, ні скасований.

Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 ; свідоцтвом про народження позивачки та її свідоцтвом про укладення шлюбу, з якого вбачається, що вона змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 »; матеріалами спадкової справи № 97/2019 від 21 лютого 2019 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2017 року встановлено факт належності ОСОБА_2 Державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 , виданого 10 липня 2003 року.

Як вбачається з даних довідки, виданої виконавчим комітетом Огіївської сільської ради Старокостянтинівського району від 06 травня 2019 року № 161, згідно записів в журналі реєстрації сертифікатів по Огіївській сільській раді (зареєстровано за № 343) сертифікат на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_3 було видано на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення сесії Огіївської сільської ради № 8 від 25 червня 2003 року на заміну виданих раніше сертифікатів видано державні акти на право власності на землю, зокрема, 10 липня 2003 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 4,53 га серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , видавалася лише одна земельна ділянка для товарного сільськогосподарського виробництва в землях Огіївської сільської ради після паювання КСП «Іскра».

03 травня 2019 року завідувач Старокостянтинівської державної нотаріальної контори письмово повідомила позивачку про відсутність можливості оформлення спадкових прав за заповітом на земельну ділянку площею 4,53 га, розташовану на території Огіївської сільської ради, після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивачці була заповідана земельна частка (пай), однак нею надано Державний акт на право власності на земельну ділянку, а не сертифікат на земельну частку (пай).

За таких обставин, суд вважає, що з метою захисту права позивачки на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного ОСОБА_2 18 березня 2003 року року на користь ОСОБА_1 .

При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із наступного.

Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з`ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця.

Згідно п. 17 Розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Тобто, на момент складання заповіту право ОСОБА_2 на земельну ділянку було підтверджене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 , однак на момент відкриття спадщини на підставі даного сертифікату було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, проте ОСОБА_2 не було внесено змін до заповіту.

Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час видачі ОСОБА_2 Державного акта на право власності наземельну ділянку, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Отже, право власності на земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,53 га, розташовану на території Огіївської сільської ради Старокостянтинівського району, у ОСОБА_2 виникло після одержання нею зазначеного вище Державного акта на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, оскільки на час складання заповіту на вищевказану земельну ділянку ще не було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку та на час смерті ОСОБА_2 їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 належала земельна ділянка для товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,53 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , яка розташована на території Огіївської сільської ради Старокостянтинівського району, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заповіла їй саме земельну ділянку, власником якої вона була.

Встановлені судом обставини вказують на обґрунтованість позовних вимог, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Оскільки позивачка вимог про стягнення судових витрат не заявляла, тому суд відносить їх на рахунок позивачки.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 4 ст. 206, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Тлумачити зміст заповіту ОСОБА_2 від 18 березня 2003 року, посвідченого виконавчим комітетом Огіївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстрованого в реєстрі за № 24, як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно якого ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , земельну ділянку площею 4,53 га кадастровий номер НОМЕР_1 для товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 10 липня 2003 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: