Справа №: 343/383/19
Провадження №: 2-з/0343/3/19
У Х В А Л А

28 лютого 2019 року м. Долина

Суддя Долинського районного суду Івано-Франківської області Монташевич С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляд Долинського районного суду Івано-Франківської області поступила позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Одночасно позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_3 в розмірі, що відповідає розміру різниці між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою, а саме: 116877 гривень, що є власністю відповідача, про що винести відповідну ухвалу.

Дану заяву мотивує тим, що через ДТП, яке трапилась 02.03.2017 з вини відповідача, її автомобіль марки OPEL ASTRA, н.д.р. НОМЕР_1 , зазнав значних пошкоджень, що відображено в схемі ДТП. Внаслідок цього їй було завдано матеріальних збитків на суму 216876, 77 гривень, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 25/17, проведеного судовим експертом Петричкович Б.С. Страховою компанією ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» 12.10.2018 їй відшкодовано 100000 гривень, про що свідчить квитанція, тобто половину суми завданих збитків. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки відповідач з 02 березня 2017 року і по сьогоднішній день не відшкодував їй різницю між фактичним розміром шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що сталась з його вини, ігноруючи її права, а також посилаючись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань, у неї є підстави побоюватись, що така позиція останнього може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, дослідивши подану заяву, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справу, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з вимогами ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про накладення арешту на майно ОСОБА_3 , не конкретизує це майно та не повідомляє суду жодних даних про наявність у відповідача будь-якого рухомого чи нерухомого майна.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Тобто, обов`язок доказування та подання доказів покладено на сторін, а у випадку неможливості самостійно надати докази, учасник справи вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ст.84 ЦПК України).

Проте заявниця-позивачка не надає жодних доказів того, що вона вживала заходів для з`ясування наявності у відповідача будь-якого рухомого та нерухомого майна чи що в неї виникли перешкоду в отриманні необхідної інформації про майно відповідача.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимоги.

Однак, відсутність відомостей щодо належного ОСОБА_3 нерухомого та рухомого майна позбавляє суд можливості оцінити співмірність заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на майно заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Тому не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Заявницею-позивачкою не зазначено обставин та не надано доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Її твердження про те, що відповідач з 02 березня 2017 року і по сьогоднішній день не відшкодував їй заподіяну внаслідок ДТП шкоду, що він ігнорує її права, посилається на відсутність в нього коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань, суд не може брати до уваги як таке, що обгрунтовує необхідність вжиття заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту. Відсутність даних про будь-яке майно у власності відповідача позбавляє суд можливості припустити, що останній таке майно зможе реалізувати, як і позбавляє можливості оцінити співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам. Вказані твердження заявниці-позивачки - це лише її побоювання, які ніякими доказами не обгрунтовані.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 , ч. 2 ст. 214, ч.5 ст. 263 ЦПК України суд при вирішенні, зокрема, питання забезпечення позову, для повного та всебічного розгляду цього питання повинен з`ясувати: чи насправді обгрунтованими є підстави для забезпечення позову, якими доказами це підтверджується, до кого безпосередньо спрямовані позовні вимоги, а також чи не завдасть вжиття заходів забезпечення позову збитків та шкоди відповідачу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявниці-позивачки, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За таких обставин, дослідивши вимоги заяви та документи долучені до неї, з врахування наведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, так як вважає доводи заявниці-позивачки недостатніми та не доведеними належними засобами доказування: не зазначено яке майно належить відповідачу та на яке саме майно слід накласти арешт, не обгрунтовано наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення в майбутньому та що такий засіб забезпечення не завдасть шкоди правам та інтересам інших осіб. А тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258, 260, 353, 354, 355 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_3 , на суму 11687 гривень, що є у його власності, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційнотелекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник - позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає по АДРЕСА_2 , НОМЕР_3 .

Суддя: Монташевич С.М.