Справа № 752/4003/19
Провадження № 2/752/4138/19
РІШЕННЯ

Іменем України

11.07.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

встановив:

в лютому 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4 , в якому просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з відповідачем із 19.06.2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та з лютого 2019 року шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, проживають окремо. В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_6 , який на даний час проживає разом із позивачем. Остання зазначає, що вони із відповідачем не дійшли згоди щодо місця проживання їх спільної дитини, однак, проживання сина з нею буде повністю відповідати його інтересам. Позивач має можливість забезпечити дитині належні умови для проживання та в повній мірі займається вихованням сина. З огляду на те, що згоди між ними не знайдено, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав та прав дитини.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2019 року, у справі закінчено підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених позові підстав. Одночасно вказала на те, що на даний час зміна обстановки для їх спільної з відповідачем дитини може негативно вплинути на його стан.

Відповідач в судове засіданні не з"явивс. Про дату судового розгляду повідомлений належним чином та у встановлений законом порядок. з

Представник третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява про можливість розгляду справи без його участі.

Представник третьої особи Святошинської РДА в м. Києві в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, а також висновок, відповідно до якого Служба у справах дітей вважає за доцільне проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі, відповідача та представників третіх осіб.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебувають у шлюбі, який зареєстрований 19.06.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції м. Києва, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 1417, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7).

З лютого 2019 року сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, наразі проживають окремо.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8), який на даний час проживає разом із матір`ю - позивачкою у справі.

Зазначене не заперечувалось сторонами у справі та повністю підтверджується наданими сторонами доказами.

Відповідно до висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.06.2019 року № 107-40/5055, було рекомендовано визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_10 .

Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Вирішуючи спір, суд враховує наступні вимоги закону.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами у справі, що під час спільного проживання сторін по справі, як мати, так і батько, піклувались про свого малолітнього сина, придбаваючи речі та продукти харчування, здійснювали оплату послуг та турбувались про здоров`я дитини, а також виконували всі інші батьківські обов`язки.

Разом з тим, після того, як сторони почали проживати окремо, малолітня дитина залишилась проживати та на даний час проживає з матір`ю та нею створені всі умови для проживання сина, вона здійснює опіку над дитиною, доглядає сина, та піклується про його здоров`я.

Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що на даний час визначити місце проживання дитини необхідно, виходячи з її віку, фактичного місця знаходження на час розгляду справив та потреб у повсякденному житті. Зокрема, суд враховує те, що дитина після переїзду батька постійно проживає з матір`ю, яка має можливість забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини.

Крім того, відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації.

Однак, даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки, батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, не позбавляє права відповідача відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

На переконання суду, а також з огляду на характеристики обох батьків, їх матеріальний стан, забезпеченість житлом, моральні якості, відношення до дитини, а також зважаючи на вік дитини, - місцем проживання малолітнього ОСОБА_6 на даний час доцільно визначити з його матір`ю - позивачем у справі.

Однак, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків у вихованні сина є важливою, та, останніми, як батьками малолітньої дитини, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання сина.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини та враховуючи інтереси та вік дитини, суд вважає, що позов слід задовольнити, визначивши місце проживання дитини з її матір`ю.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 110, 112, 150, 157, 160, 161, 162, 180-182 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263-265, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , - на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Києва, громадянки України, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , - судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Голосіївський районний суд м. Києва.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Н.П. Чередніченко