Постанова

Іменем України

18 липня 2019 року

м. Київ

справа № 172/154/16-ц

провадження № 61-17319св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Філіппова Є. Є. від 03 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Григорченка Е. І., Осіяна О. М. від 22 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість по відсотках, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 03 лютого 2011 року по 03 лютого 2016 року у розмірі 10 187 грн.

Позов мотивовано тим, що 06 травня 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № DNH4KP93600253, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 3 068 грн 78 коп. на строк з 06 травня 2005 року по 06 листопада 2009 року включно.

Особистим підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що вона попередньо ознайомлена та погодилася з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були їй надані у письмовій формі, отримала повну інформацію про умови кредитування та підписана нею заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 своєчасно не сплачувала кредит та відсотки за його користування, в результаті чого утворилась заборгованість, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути, задовольнивши позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

РішеннямВасильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції врахував, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не містять підпису ОСОБА_1 , у заяві позичальника від 06 травня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності також немає, у зв`язку з чим дійшов висновку про пропуск ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на заяву позивача.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про пропуск банком строку звернення до суду за захистом порушених прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У жовтні 2016 рокуПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, а тому враховуючи, що кошти за кредитним договором у належному розмірі повернуто не було, зобов`язання залишилось не виконаним, проценти підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності по кожному платежу.

Короткий зміст заперечень касаційної скарги та узагальнення їх доводів

У січні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення ОСОБА_1 , у яких остання просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що відповідач не підписувала п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню загальний строк позовної давності, який позивач пропустив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 172/154/16-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 06 травня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNH4KP93600253 відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 3 068 грн 78 коп. на строк з 06 травня 2005 року по 06 листопада 2009 року включно.

У заяві ОСОБА_1 вказувала, що підписана нею заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір.

Умовами договору передбачено, що погашення заборгованості здійснюється щомісяця у період сплати (з 21 по 28 число кожного місяця), позичальник повинен надавати банку щомісячний платіж у сумі 111 грн 06 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат, передбачених Умовами. При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, остання сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6, 00 % на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за умовами кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом.

У запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позову, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущено встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесеннячергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Судами попередніх інстанцій враховано, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5. яких установлено позовну давність тривалістю п`ять років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 06 травня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності також немає, а тому посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на застосування до спірних правовідносин збільшеного строку позовної давності є безпідставними.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з вказаним висновком, який відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), оскільки надані позивачем Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, врахували, що укладений між сторонами договір діяв до 06 листопада 2009 року, останній платіж ОСОБА_1 здійснила 07 серпня 2008 року, у той час як ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з цим позовом звернувся лише у лютому 2016 року, тобто поза межами загального строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України, про застосування якого позивач заявила у суді першої інстанції.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Жданова
Судді:В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов