Номер провадження: 22-ц/813/701/19
Номер справи місцевого суду: 519/25/17
Головуючий у першій інстанції Добров П.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: представника позивача Южненської міської ради - Тімчишина С.Д.,

відповідача ОСОБА_1 та її адвоката Перебендюка К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Южненської міської ради Одеської області на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 квітня 2018 року за позовом Южненської міської ради Одеської області до Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод», ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області про визнання ордера недійсним та виселення без надання іншого жилого приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2012 року Южненська міська рада звернулась до суду із позовом, який в подальшому було уточнено, до ПАТ «Одеський припортовий завод», ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області про визнання ордера недійсним та виселення без надання іншого жилого приміщення.

12 грудня 2012 року ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до суду зустрічну позовну заяву, яку також було уточнено, до Южненської міської ради Одеської області, Публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод», про визнання права на проживання та користування квартирою, а також зобов`язання видати спеціальний ордер на вселення.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 07.02.2013р. зустрічну позовну заяву було об`єднано в одне провадження з первісним позовом Южненської міської ради Одеської області.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 01.12.2014р. позов Южненської міської ради Одеської області задоволено частково. Постановлено виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення. Зазначено, що рішення суду є підставою для зняття зазначених осіб з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.12.2015р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Южного міського суду Одеської області від 01 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.11.2016р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Южного міського суду Одеської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21.12.2015р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позов Южненської міської ради Одеської області обґрунтовано тим, що 15 травня 2011 року відповідно до рішення Южненської міської ради Одеської області від 14.04.2011р. №91-VІ «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності Южненської міської територіальної громади гуртожитків, які у процесі приватизації ВАТ «Одеський припортовий завод» не увійшли до його статутного фонду, та затвердження Програми передачі гуртожитків у власність Южненської міської територіальної громади та реалізації житлових прав мешканців гуртожитків на 2011-2014р.р.», був переданий до комунальної власності гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 . Акт прийому-передачі затверджено рішенням виконавчого комітету Южненської міської ради від 19.07.2012р. №703.

01 серпня 2012 року на адресу Южненського міського голови надійшло звернення ПАТ «Одеський припортовий завод» із зазначенням обставин відносно не вселення ОСОБА_1 та членів її сім`ї у кв. 29 б даного гуртожитку, та добровільного не зняття із реєстрації місця проживання у ньому.

ВАТ «Одеський припортовий завод» видав на ім`я ОСОБА_1 ордер №107 від 14.05.2009р. на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач вважає цей ордер таким, що не відповідає закону, оскільки він був виданий не з метою вселення ОСОБА_1 та членів її сім`ї, а з метою тимчасової реєстрації без права проживання. ОСОБА_1 на черзі для отримання жилої площі у відомчому гуртожитку не перебувала, тому не мала права на отримання і квартири у гуртожитку. Квартира не була вільною.

10 квітня 2003 року рішенням виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області ОСОБА_1 було видано дозвіл на відчуження належній неповнолітній ОСОБА_3 частини квартири в АДРЕСА_4 , та укладення договору купівлі-продажу трикімнатної квартири. На порушення цього рішення ОСОБА_1 не оформила на доньку ОСОБА_3 право власності на квартиру. Оскільки ОСОБА_1 здійснювала протягом 2000-2003р.р. купівлю-продаж квартир, вона мала змогу здійснити реєстрацію свого місця проживання у них.

22 серпня 2013 року було виявлено факт вселення ОСОБА_1 з двома доньками в квартиру АДРЕСА_1 . Позивач вважає це вселення самоправним та просить суд виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення.

За таких обставин позивач вважає, що ВАТ «Одеський припортовий завод» не дотримано порядок видачі ордера №107 від 14.05.2009р., тому він не відповідає закону, і просить суд визнати ордер недійсним. Також позивач просить суд вказати, що рішення суду про визнання ордеру недійсним є підставою для зняття з реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за вказаною адресою, та виселити їх з спірної квартири.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала з підстав, що 14.05.2009р. ОСОБА_1 отримала ордер №107, яким їй та членам її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надано житлову площу - квартиру АДРЕСА_1 . Вселитися туди вона не змогла, оскільки квартира була зайнята. Цю причину ОСОБА_1 вважає поважною. Із заробітної плати ОСОБА_1 бухгалтерією ВАТ «Одеський припортовий завод» проводилось щомісячне утримання коштів за службове житло. На ВАТ «Одеський припортовий завод» ОСОБА_1 пропрацювала більше 15 років. За таких обставин вона вважає, що не може бути виселена із спірного житла без надання іншого жилого приміщення.

Представник відповідача ПАТ «Одеський припортовий завод» позов визнав та надав письмові пояснення від 20.11.2012р. про наступне. ОСОБА_1 працює на заводі з 19.08.1991р. У 1996 році завод надав їй на сім`ю (чоловік ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_3 ) трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 . Квартира була приватизована. У 2000 році квартира була продана. Також ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на праві власності належало по 1/3 частки квартири АДРЕСА_6 , яка у 2003 році також була продана. У грудні 2004р. ОСОБА_1 звернулась до адміністраціїзаводу з проханням зареєструвати її та двох доньок у відомчому гуртожитку заводу тимчасово, без права проживання, у зв`язку із відсутністю прописки. Рішенням адміністрації ВАТ «Одеський припортовий завод» від 16.03.2005р. №61 надано дозвіл зареєструвати ОСОБА_1 із складом сім`ї три особи без права мешкання, тимчасово терміном на два роки з 27.05.2005р. по 26.05.2007р., у квартирі АДРЕСА_1 . На підставі цього рішення ОСОБА_1 для реєстрації було видано посвідчення №83 від 07.04.2005р.. Згідно рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Одеський припортовий завод» від 12.07.2007р. №26 термін реєстрації ОСОБА_1 із складом сім`ї три особи без права проживання був продовжений ще на один рік з 01.08.2007р. по 27.08.2008р. та видано посвідчення №97 від 23.07.2007р.. Згідно рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Одеський припортовий завод» від 08.07.2008р. №36 термін реєстрації ОСОБА_1 із складом сім`ї три особи без права проживання був продовжений ще на один рік з 27.08.2008р. по 15.06.2009р. та видано посвідчення №99 від 14.07.2008р.. Згідно рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Одеський припортовий завод» від 26.03.2009р. №44, ОСОБА_1 з 15.06.2009р. до 31.12.2009р. була перереєстрована із складом сім`ї три особи без права проживання у квартиру №29 б . На підставі цього рішення був виданий ордер №107 від 14.05.2009р. ОСОБА_1 до моменту передачі гуртожитку до територіальної громади у нього не вселялася, на черзі для отримання жилої площі за місцем роботи не перебувала. Ордер №107 від 14.05.2009р. не давав юридичних підстав для вселення. Рішенням адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Одеський припортовий завод» від 27.05.2010р. ОСОБА_1 та члени її сім`ї були вдруге поставлені на квартирну чергу на отримання житла.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Южненської міської ради Одеської області висловив думку, що ордер №107 від 14.05.2009р. не надає юридичного права ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на вселення та проживання за адресою: АДРЕСА_1 з підстав, зазначених у позові, проте при розгляді справи просив врахувати інтереси неповнолітньої ОСОБА_2 ..

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 квітня 2018 року у задоволенні позову Южненської міської ради Одеської області відмовлено.

В апеляційній скарзі Южненська міська рада Одеської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та представник третьої особи Служби у справах дітей Южненської міської ради Одеської області не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, причини неявки до суду не повідомили. Інтереси відповідача ОСОБА_3 представляють відповідач ОСОБА_1 та адвокат Перебендюк К.О..

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та у доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень ч. 2 ст. 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно до виписки з протоколу №61 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Одеського припортового заводу від 16.03.2005р., на підставі заяви ОСОБА_1 постановлено прописати тимчасово, без права проживання строком на 2 роки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

07 квітня 2005 року ОСОБА_1 видано Посвідчення № 83 на право отримання жилого приміщення у малосімейному відомчому гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 з припискою «без права проживання на два роки».

Заявою від 04.05.2007р. на адресу ВАТ «Одеський припортовий завод» ОСОБА_1 просила продовжити тимчасову прописку за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявою від 11.07.2007р. на адресу ВАТ «Одеський припортовий завод» ОСОБА_1 просила продовжити прописку, яка необхідна для постановки на квартирний облік.

Згідно виписки з протоколу №26 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Одеського припортового заводу від 12.07.2007р., на підставі заяви ОСОБА_1 постановлено продовжити тимчасову прописку без права проживання строком на 1 рік ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

23 липня 2007 року ОСОБА_1 видано Посвідчення №97 на право отримання з членами її сім`ї ОСОБА_9 та ОСОБА_3 жилого приміщення у малосімейному відомчому гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , з припискою «без права проживання».

Заявою від 12 травня 2008 року на адресу ВАТ «Одеський припортовий завод» ОСОБА_1 просила вважати її проживання в м. Южному постійним, де вона проживає з 1995р., працює на ОПЗ , діти навчаються в школі №3. Перерва в реєстрації була пов`язана із відсутністю житла та відповідно прописки.

Заявою від 01.07.2008р. на адресу ВАТ «Одеський припортовий завод» ОСОБА_1 просила продовжити прописку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно виписки з протоколу №36 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Одеського припортового заводу від 08.07.2008р., на підставі заяви ОСОБА_1 постановлено продовжити тимчасову прописку без права проживання строком на 1 рік ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

14 липня 2008 року ОСОБА_1 видано Посвідчення №99 на право отримання з членам її сім`ї ОСОБА_9 та ОСОБА_3 жилого приміщення у малосімейному відомчому гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 з припискою «без права проживання».

Згідно виписки з протоколу №44 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Одеського припортового заводу від 26.03.2009р., на підставі заяви ОСОБА_1 постановлено продовжити тимчасову прописку без права проживання до 31.12.2009р. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

14 травня 2009 року ОСОБА_1 видано ордер №107 на право отримання з членам її сім`ї ОСОБА_9 та ОСОБА_3 жилого приміщення у малосімейному відомчому гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 з припискою на корінці ордеру «до 31.12.2009 без права проживання».

Таким чином, судом встановлено, що з 2005 року по 31 грудня 2009 року ОСОБА_1 разом із її доньками: ОСОБА_3 та ОСОБА_11 надавалась жила площа без права проживання на її прохання для тимчасової реєстрації, у цей період ОСОБА_1 разом із доньками на дану жилу площу не вселялась та не проживала.

Згідно ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР передбачено, що на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Статтею 59 ЖК України та пунктом 73 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470 передбачено, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Судом першої інстанції у СГІРФО Южненського МВ ГУМВС України в Одеській області витребувано копію спірного ордеру та на виконання ухвали суду було надано копію ордеру №107 від 14.05.2009р. на право отримання жилого приміщення у малосімейному відомчому гуртожитку, виданого ОСОБА_1 з членами сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі протоколу засідання адміністрації та профкому ОПЗ від 26.03.3009р. №44, однак без будь-яких додаткових поміток «без права проживання».

Скаржник Южненська міська рада Одеської області в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що ПАТ «Одеський припортовий завод» при видачі оспорюваного ордеру було порушено порядок і умови надання жилих приміщень, оскільки надане відповідачем спірне житлове приміщення на момент видачі ордера було зайняте іншими квартиронаймачами.

Однак, судом першої інстанції було встановлено, що ордер №107 від 14.05.2009р. видано на право отримання ОСОБА_1 з членам її сім`ї ОСОБА_9 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 не квартири 29 , про яку зазначає скаржник та яка згідно умов договорів №23 від 09.01.2007р. та №3 від 01.02.2011р. про надання послуг Одеським припортовим заводом по обслуговуванню житла мешканців баскетбольного клубу «Хімік», в період з 2008 по 2012р.р. мешкали іноземні спортсмени ГО БК «Хімік» (без реєстрації).

Жила площа в гуртожитках підприємств, установ, організацій, які знаходились у державній власності, могла бути передана тільки на підставі ордеру,а надання такої площі у державному гуртожитку для тимчасового проживання(фактично, в оренду) прямо заборонялась чинним, на час видачі спірного ордеру, законодавством, отже, вказане надання житла мешканцям баскетбольного клубу «Хімік» суперечить Правилам та Примірному положенню.

На підставі наявних у справі доказів судом першої інстанції встановлено, що станом на дату видачі спірного ордеру та по теперішній час за ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 нерухомості на праві приватної власності не зареєстровано.

Таким чином, ордер №107 від 14.05.2009р. було видано ОСОБА_1 за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету на вільну жилу площу, іншого житла вона не має, а отже, у відповідності до Правил та Примірного положення.

Як вбачається з оскаржуваного ордеру №107 від 14.05.2009р., останній містить номер, що свідчить про його облікованість.

В момент оформлення спірного ордеру ні в ньому, ні в його корінці не було ніяких відміток стосовно того, що він видавався тільки з метою реєстрації ОСОБА_1 та членів її родини в квартирі АДРЕСА_1 , без права на проживання. Також ні в ордері, ні в корінці не було встановлено граничного строку його дії.

Відповідно до абз. 4-5 п. 10 Примірного положення «Про гуртожитки», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986р., адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності.

Отже, як вбачається із матеріалів справи, ордер від 14.05.2009р. містить в собі відірваний корінець ордера, який за вимогами чинного законодавства повинен зберігатися на підприємстві, що його видало.

Однак, в частині, яка залишається на підприємстві з часом було зроблено дописки, а саме «до 31.10.09 без права проживання», що у своїй суті докорінно змінив зміст документу.

Також судом першої інстанції на підставі численних доказів, достеменно встановлено, що із заробітної плати ОСОБА_1 з квітня 2005р. по серпень 2011р., в тому числі з травня 2009р. по липень 2011р., вираховувалась сума оплати за койко-місце в гуртожитку ВАТ «ОПЗ» за трьох осіб.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги на те, що спірний ордер був наданий ОСОБА_1 тільки для реєстрації, проте не для проживання.

12 вересня 2011 року ОСОБА_1 письмово звернулась до ВАТ «Одеський припортовий завод» з проханням надати їй з дітьми можливість вселення в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ордеру №107 від 14.05.2009р., оскільки там мешкає інша сім`я, або надати іншу жилплощу.

Згідно довідки ОПЗ від 22.11.2011р. №103, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до повідомлення СГІРФО Южненського МВ ГУМВС України в Одеській області від 05.12.2011р. №74/7337 на запит суду повідомлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зареєстровані по АДРЕСА_1 .

Листом №0-11-1380 від 30.11.2013р. КП «Міський житлово-комунальний центр» повідомило міського голову м. Южне, що станом на 19.07.2012р. в квартирі №29 б ніхто не проживав. Згідно службової записки коменданта гуртожитку від 22.08.2013р., був виявлений факт проживання ОСОБА_1 з двома дітьми, що підтверджується відповідним актом.

КП «Міський житлово-комунальний центр» ОСОБА_1 було видано рахунок від 15.10.2013р. на оплату послуг по гуртожитку за період з листопада 2012р. по вересень 2013р.

06 липня 2012 року ОСОБА_1 уклала договір про надання населенню послуг з газопостачання.

09 вересня 2013 року ОСОБА_1 уклала договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

16 вересня 2013 року ОСОБА_1 уклала договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (підігрів).

Таким чином, ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно вимог ст. ст. 29, 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Місце проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), і відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 9 ЖК Української PCP, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Згідно підпункту 2 пункту «а» та підпунктів 7, 8 пункту «б» ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, розподіл та наданню відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм, власності; видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Таким чином ОСОБА_1 , та її родина на законних підставах набули права проживання у спірній квартирі. Але, внаслідок неналежного виконання посадовими особами ВАТ «Одеський припортовий завод», відповідач була позбавлена можливості вселитися в надану їй квартиру одразу після отримання ордеру.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до незгоди з ним. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006р., суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010р., остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

За таких обставин колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Южненської міської ради Одеської області залишити без задоволення, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 22 липня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко