Справа № 404/3717/18
Провадження №2/405/1431/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Тюпі Ю.В., Лисонь В.В., Гершкул М.В.

за участю учасників справи:

представника позивача АТ «Укрсоцбанк» - Луньової А.Г.

та представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницький цивільну справу №404/3717/18 за позовом акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 30 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 420/273-ФО1, відповідно до п.1.1. якого (договору) кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах, забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 68714,37 дол. США. При цьому, основним забезпеченням (предметом застави) по кредитному договору є транспортний засіб марки Mercedes Benz, модель Е 280, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , легковий седан -В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Кіровоградським РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області 30 травня 2008 року.

Позивач зазначив, що свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальникові ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 68 714,37 дол. США. Разом з тим, у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 05.03.2018 року має заборгованість за договором на купівлю автотранспортних засобів, яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 47 351,97 дол. США та суми заборгованості за відсотками в розмірі 41 805,36 дол. США.

Крім того, вказав, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року між кредитором та заставодавцем, яким є - ОСОБА_1 укладено договір застави № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року, відповідно до якого останній передав кредитору транспортний засіб марки Mercedes Benz, модель Е 280, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , легковий седан -В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Кіровоградським РЕВ ДАІ при УМВСУ в Кіровоградській області 30 травня 2008 року. Згідно з звітом від 02.02.2018 року про визначення ринкової вартості автомобіля Mercedes Benz Е 280, його ринкова вартість складає - 280 614,00 грн.

На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви відповідачем вимога не виконана.

З огляду на зазначене вище, позивач просив звернути стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб марки Mersedes Benz, модель Е 280, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , легковий седан В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Кіровоградським РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області 30 травня 2008 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №420/273-ФО1 на купівлю автотранспортних засобів від 30 травня 2008 року, на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 липня 2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 листопада 2018 року зазначена цивільна справа на підставі п. 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України передана на розгляд до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2018 року позовну заяву публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 12 березня 2019 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Під час судового розгляду цивільної справи по суті:

Представник позивача АТ «Укрсоцбанк» Луньова А.Г. (діє на підставі довіреностей № 02-03/2512 від 13.08.2018 року, № 02-03/301 від 14.05.2019 року) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 (діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 12.03.2018 року) в судовому засіданні позовні вимоги позивача акціонерного товариства «УкрСоцбанк» не визнав в повному обсязі, заперечував щодо їх задоволення. Крім того, підтримав подану заяву про застосування строків позовної давності, на обґрунтування якої зазначив, що пунктом 1.3.1.1. договору застави № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року, встановлений кінцевий термін погашення кредиту - строк дії договору, а саме, не пізніше 29.05.2015 року. З урахуванням даного факту згідно договору кінцевий строк звернення до суду з вимогою на підставі договору застави сплинув 30.05.2018 року, тобто через три роки після закінчення строку погашення кредиту. Враховуючи, що позовна заява про звернення стягнення на предмет застави банком подана після 30.05.2018 року, на підставі чого, банком пропущений строк звернення до суду в межах трирічного терміну. Також, представник відповідача зазначив, що строк позовної давності позивачем пропущений ще задовго до визначеної дати, що підтверджується встановленому судом фактом в рішенні Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.08.2018 року у справі № 405/1523/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа приватний нотаріус Київського нотаріального округу Чуловський В.А. про визнання виконавчого напису нотаріусу, таким що не підлягає виконанню, який був виданий за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі договору № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року, що є підставою для звернення позивача в даному судовому провадженні. Згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили у цивільній справі № 405/1523/18, сторонами провадження були ті ж самі особи, а саме: ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк». Обставини, які були встановлені судом стосуються договору № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року, та виникнення права звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 з вимогою виконання зобов`язань за відповідним договором, що вказує на початок перебігу строку позовної давності та пропуску банком визначеного законом строку позовної давності. Крім того, виходячи з умов кредитного договору, останній є строковим, днем, коли банк довідався або повинен був довідатись про порушення свого права є наступний після несплати чергового платежу позичальником, враховуючи умови договору про внесення змін № 3 від 28.02.2013 року до договору кредиту № 420/273-ФО1 року та розрахунок вимог банку у зв`язку з непогашенням ОСОБА_1 кредитної заборгованості, відповідно саме 02.04.2013 року банк довідався або повинен був довідатись про порушення свого права, тобто 02.04.2013 року у банку виникло право вимоги до позичальника у зв`язку з порушенням боржником ОСОБА_1 умов договору (графіка погашення кредиту) щодо погашення боргу частинами (щомісячними платежами). Строк позовної давності повинен відраховуватися з 02.04.2013 року і закінчився 02.04.2016 року, в той час як виконавчий напис вчинено нотаріусом 18.07.2017 року. Таким чином, судом встановлено, що нотаріус видав виконавчий напис для погашення заборгованості за кредитом та відсотками з пропуском строку позовної давності, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Враховуючи викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Представником позивача АТ «Укрсоцбанк» Луньовою А.Г. подано до суду додаткові пояснення (заперечення проти застосування позовної давності), зареєстровані в суді 13.05.2019 року за вх. № 11581, в яких зазначено, що відповідач та його представник помилково ототожнюють поняття «строк позовної давності» та «строк для звернення до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису», оскільки вчинення виконавчого напису є позасудовим способом захисту порушеного права, та позовна давність на дані вимоги не поширюється, а застосуванню підлягає трирічний строк давності, встановлений Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, адже стягувач звертається не до суду, а до нотаріуса. Також, при розгляді цивільної справи № 405/1523/18 судами досліджувались виключно обставини дотримання Кредитором трирічного строку звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Обставини дотримання строку позовної давності у цивільній справі № 405/1523/18 не були предметом доказування, не досліджувались і не могли досліджуватись з огляду на предмет спору, оскільки позивачем у справі № 405/1523/18 був не кредитор, а позичальник. Отже, висновки, встановлені судами у справі № 405/1523/18, на які посилаються відповідач та його представник не можуть братись до уваги у справі № 404/3717/18, оскільки досліджувані обставини є зовсім різними. Крім того, у заяві про застосування строків позовної давності відповідач заявляє, що кінцевим терміном погашення кредиту є 29.05.2015 року, поряд з цим, 30.03.2009 року сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору застави № 420/273-ФО1, якою термін кредитування було збільшено та погоджено кінцевим терміном погашення кредиту 30.11.2015 року. Вимогу про дострокове стягнення заборгованості відповідно до ст. 1050 ЦК України кредитор позичальнику не пред`являв. Отже, останнім днем для подання позовної заяви на підставі договору застави за умови відсутності переривання перебігу строку позовної давності є 01.12.2015 року. Також, представник позивача зазначила, що стаття 264 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, після виникнення прострочки у квітні 2013 року позичальником було внесено ще 8 платежів в рахунок погашення заборгованості, що є доказом вчинення позивачем дій, які свідчать про визнання ним свого боргу за кредитним договором та переривають позовну давність (на відміну від строку звернення до нотаріуса). Зокрема, після 31.03.2013 року ОСОБА_1 було внесено наступні платежі: 05.04.2013 року в сумі 300 дол. США, 11.04.2013 року в сумі 300 дол. США, 29.04.2013 року в сумі 245 дол. США, 28.05.2013 року в сумі 500 дол. США, 11.09.2013 року в сумі 103 дол. США, 28.10.2013 року в сумі 103 дол. США, 20.06.2014 року в сумі 99 дол. США та 18.07.2017 року в сумі 1,15 дол. США. Окрім того, 23.03.2016 року та 11.08.2017 року позичальник звертався до кредитора із пропозицією врегулювання наявної у нього заборгованості за кредитним договором № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року. До заяв відповідач додавав документи щодо свого матеріального стану, що підтверджує факт особистого звернення саме ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 неодноразово вчиняв дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, тим самим, перериваючи перебіг строку позовної давності, тим самим, посилання відповідача на пропуск позовної давності є необґрунтованим та безпідставним.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників учасників справи, дослідивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи подані учасниками справи заяви по суті справи, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, та не заперечувалося представниками сторін, що 30 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником прав та обов`язків якого є акціонерне товариство «Укрсоцбанк», як «Кредитором» та ОСОБА_1 , як «Позичальником» було укладено договір кредиту № 420/273-ФО1 на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 68 714,37 дол. США, зі сплатою 13,5 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця, згідно графіку, який вказаний в п.п. 1.1.1 п. 1.1. ст. 1 Договору, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 29 травня 2015 року. При погашенні позичальником заборгованості за даним договором пріоритетним є його зобов`язання за Договором відновлювальної кредитної лінії № 420/273-ФО1/1 від 30 травня 2008 року. Кредит надається позичальнику на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки Mercedes Benz, модель Е 280, 2008 року випуску, Чорного кольору, згідно з договором купівлі-продажу № 752690056 від 27 травня 2008 року укладеним між позичальником та відкритим акціонерним товариством «Авто капітал».

Відповідно до п. 2.1 Договору надання кредиту проводиться шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку позичальника № НОМЕР_3 на цілі визначені п. 1.2 цього Договору, а саме, для оплати придбаного автомобіля марки Mercedes Benz, модель Е 280, 2008 року випуску.

Моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування з позичкового рахунку позичальника коштів в сумі кредиту згідно даного Договору. Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора суми Кредиту, нарахованих процентів та можливих пені і штрафних санкцій, визначених цим Договором якщо інше не випливає з умов нього Договору. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця (без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця), а також в кінцевий термін повернення заборгованості, визначений кредитним договором (п.п. 2.2. 2.4 Договору).

Згідно з п. 2.5 Договору кредиту № 420/273-ФО1 погашення заборгованості позичальника за цим Договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штраф.

Відповідно до п. 3.3.9 Договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього Договору.

Відповідно до п.п. 4.1 4.3 Договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4. цього Договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1. цього Договору, Позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

У разі порушення Позичальником вимог п.п. 3.3.2. - 3.3.17 цього Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми фактичної заборгованості за Кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок.

У разі порушення Позичальником вимог п.п. 3.3.3. цього Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 1 (одного) відсотку від суми фактичної заборгованості за Кредитом та нарахованими відсотками за кожний випадок.

Крім того, пунктом 7.3 Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання прийнятих не себе зобов`язань.

Судом також встановлено, що 21 жовтня 2008 року між банком та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди, з 21.10.2008 року викласти п. 1. 1. 1. статті 1 Договору в наступній редакції: „1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 68 714,37 (Шістдесят вісім тисяч сімсот чотирнадцять доларів 37 центів) дол. США, зі сплатою 14,5 (Чотирнадцять цілих і п`ять десятих) процентів річних та наступними порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп. 1.1 п. 1.1. ст. 1 Договору.

Додатковою угодою № 2 від 30.03.2009 року до договору кредиту № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року, сторонами досягнута домовленість з 30.03.3009 року внести зміни до п. п. 1.1.1 Договору «Графік погашення заборгованості» та викласти його в новій редакції, а також сторони дійшли згоди з 30.03.2009 року внести зміни до п.п. 1.1.2 Договору та викласти його в наступній редакції: ,,1.1.2. з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 30 листопада 2015 року, надалі за текстом „Кредит, на умовах визначених цим договором.

Судом також встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором кредиту № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року виконав, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 68 714,37 доларів США, що підтверджується квитанцією, за якою: змістом операції є видача кредиту в розмірі 68 714,37 доларів США, еквівалент у гривнях 333 402,12 грн., згідно з договором № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року ОСОБА_1 , а також квитанцією № 975/авт. про здійснення валютно-облікової операції або операції з купівлі-продажу банківського металу від 30.05.2008 року, за якою кошти за договором кредиту в розмірі 68 714,37 доларів США конвертовано в українську гривню в розмірі 312 650,38 грн.; та меморіальним ордером № 36-037 від 30.05.2008 року, за яким отримувачем є ВАТ «Авто Капітал», сума 312 650,40 грн., призначення платежу: оплата 85% вартості автомобіля Mercedes Benz, Е 280, ОСОБА_1 згідно з договором купівлі-продажу № 752690056 від 27.05.08 р. ПДВ 52 108,40.

Як вбачається з довідки АТ «Укрсоцбанк» станом на 05.03.2018 року № 04.22-07/2247, наданої по клієнту банку ОСОБА_1 в тому, що за договором кредиту №-420/273-ФО1 від 30.05.2008 року укладеному з ПАТ «Укрсоцбанк» в рахунок погашення заборгованості за період з 30.05.2008 року по 04.03.2018 року було перераховано всього 44 560,86 доларів США, з яких: основна заборгованість за кредитом в розмірі 21 362,40 доларів США та відсотки за кредитом в розмірі 23 198,46 доларів США.

При цьому, відповідно до розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року станом на 05.03.2018 року загальна сума заборгованості складає 112 570, 54 доларів США, з якої: сума заборгованості за кредитом 47 351,97 доларів США, сума заборгованості за відсотками в розмірі 41 805,36 доларів США, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 12 923,12 доларів США, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 10 490, 09 доларів США.

Зазначений розрахунок заборгованості відповідачем не оспорений, на підставі чого, зазначений розрахунок визнаний судом допустимим.

Судом також встановлено, що у зв`язку з неналежним невиконанням позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором Банк направив останньому вимогу про усунення порушень за вих. № 547 від 18.05.2018 року про необхідність погасити заборгованість за кредитним договором №-420/273-ФО1 від 30.05.2008 року, яка станом на 05.03.2018 року становить 112 570,54 доларів США., та яка залишена відповідачем без розгляду та без задоволення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від його виконання не допускається.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Окрім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником прав та обов`язків якого є акціонерне товариство «Укрсоцбанк», як «Заставодержателем» та ОСОБА_1 , як «Позичальником» 30 травня 2008 року було укладено договір застави № 420/273-ФО1, за умовами якого Заставодавець передає в заставу Заставодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 420/273-ФО1 від 30 травня 2008 року, та Договору відновлювальної кредитної лінії № 420/273-ФО1/1 від 30 травня 2008 року: транспортний засіб марки Mercedes Benz, модель Е 280, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_4 , легковий седан-В, реєстраційний № НОМЕР_2 , зареєстрований Кіровоградським РЕВ ДАІ при УМВСУ в Кіровоградській області 30 травня 2008 року. Загальна заставна вартість предмету застави за згодою сторін становить 75 808,74 (Сімдесят п`ять тисяч вісімсот вісім доларів 74 центів) дол. США.

Відповідно до п. 1.4 Договору застави предмет застави належить заставодавцю на правах власності.

Пунктом 1.7 Договору застави визначено, що у разі невиконання Заставодавцем зобов`язань за Договором кредиту 1 та/або Договором кредиту 2 Заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмету застави переважно перед іншими кредиторами.

Крім того, пунктом 2.4. Договору застави визначені права Заставодержателя, за якими останній має право звернути стягнення на Предмет застави відповідно до чинного законодавства України у разі коли в момент настання терміну виконання Заставодавцем зобов`язань, забезпечених заставою за цим договором, вони не будуть виконані; за рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмету застави, відповідно до чинного законодавства України погасити наявну заборгованість Заставодавця за Договорами кредиту, а також витрати здійснення вимог, забезпечених заставою; у разі звернення стягнення на Предмет застави реалізувати його відповідно до чинного законодавства України, Банк визначає спосіб його реалізації: шляхом проведення аукціонів (публічних торгів) на комісійних засадах. При примусовій реалізації Предмета застави через спеціалізовані організації, право спеціалізованої організації належить Заставодержателю; у разі, якщо суми грошових коштів, виручених від реалізації Предмету застави, недостатньо для задоволення вимог Заставодержателя, отримати повне задоволення вимог відповідно до приписів норм Закону України "Про заставу".

Відповідно до п.п 4.2, 4.3 Договору звернення стягнення на Предмет застави чи на відповідну його частину здійснюється відповідно до норм чинного законодавства України та умов цього Договору. Заставодавець в будь-який час до моменту реалізації Предмету застави має право зупинити на нього стягнення шляхом повного виконання Заставодавцем забезпечених заставою зобов`язань.

Судом також встановлено, що 21 жовтня 2008 року між банком та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до договору застави № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди, з 21.10.2008 року викласти підпункт 1. 3. 1.2 статті 1 Договору в наступній редакції: «1.3.1.2, сплата процентів за користування кредитом, у розмірі 14,5 (Чотирнадцять цілих п`ять десятих) процентів річних та комісій, визначених Договором кредиту 1».

Додатковою угодою № 2 від 25 березня 2009 року до договору застави № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року, сторонами досягнута домовленість внести зміни з 25.03.2009 року до п. п. 1.2 Договору та викласти його в наступній редакції: „1.2. Загальна заставна вартість Предмета застави визначена за погодженням Сторін і становить 367 824,00 (Триста шістдесят сім тисяч вісімсот двадцять чотири грн. 00 коп.) гривень (що за курсом НБУ на день укладення даного договору становить 75 808,74 дол. США (Сімдесят п`ять тисяч вісімсот вісім тисяч дол. США 74 центів)..

Додатковою угодою № 2 від 30.03.2009 року до договору застави № 420/273-ФО1 від 30.05.2008 року сторони дійшли згоди з 30.03.2009 року внести наступні зміни до п.п. 1.3.1.1 Договору застави №-420/273-ФО1 від 30.05.2008 року та викласти його в наступній редакції: «п.п. 1.3.1.1 повернення кредиту в розмірі 68 714,37 дол. США, з порядком погашення, що визначений Договором Кредиту 1 та з кінцевим терміном погашення не пізніше 30 листопада 2015 року, а також дострокового погашення у випадках, передбаченим договором кредиту 1».

З огляду на зазначене, та у зв`язку з тим, що позичальником порушено обов`язок з повернення кредиту частинами, на підставі чого, вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги ,якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 591 ЦК України визначено, що реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається у порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості автомобіля Mersedes Benz, модель Е 280, виготовленого 02 лютого 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz Е 280, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер ( НОМЕР_5 ) НОМЕР_1 на дату оцінки складає 280 614 (двісті вісімдесят тисяч шістсот чотирнадцять) грн. (без урахування ПДВ).

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 20 зазначеного Закону звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Згідно із ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Таким чином із зазначених правових норм вбачається, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного суду України у справі № 6-10цс13 від 06.03.2013 року.

З огляду на зазначене вище, приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання за договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 420/273-ФО1 від 30 травня 2008 року в частині повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів на умовах, в порядку і строки, визначених кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 05.03.2018 року становить суму заборгованості за кредитом 47 351,97 доларів США, суму заборгованості за відсотками 41 805,36 доларів США, при цьому належне виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором забезпечувалося укладеним між сторонами договором застави № 420/273-ФО1 від 30 травня 2008 року, за яким позивач набув права звернення в судовому порядку стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 89 157 доларів США 33 центи, на підставі чого суд приходить до висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог позивача та їх задоволення.

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності судом відзначається, що відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права, тобто, після виникнення права на захист (охоронного).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Стаття 264 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За частиною 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з розрахунку заборгованості прострочена заборгованість по кожному щомісячному платежу виникла після невнесення відповідачем чергового платежу 31.03.2013 року, при цьому, після виникнення прострочення у квітні, 2013 року позичальником ОСОБА_1 було внесено 8 платежів в рахунок погашення заборгованості, що є доказом вчинення відповідачем дій, які свідчать про визнання ним свого боргу за кредитним договором та переривають позовну давність (на відміну від строку звернення до нотаріуса). Зокрема, після 31.03.2013 року ОСОБА_1 було внесено наступні платежі: 05.04.2013 року в сумі 300 дол. США, 11.04.2013 року в сумі 300 дол. США, 29.04.2013 року в сумі 245 дол. США, 28.05.2013 року в сумі 500 дол. США, 11.09.2013 року в сумі 103 дол. США, 28.10.2013 року в сумі 103 дол. США, 20.06.2014 року в сумі 99 дол. США та 18.07.2017 року в сумі 1,15 дол. США.

Окрім того, 29.03.2016 року та 11.08.2017 року позичальник ОСОБА_1 звертався до АТ «Укрсоцбанк» із пропозицією врегулювання наявної у нього заборгованості за кредитним договором № 420/273-ФО1 від 30.05.2008. До заяв відповідач додавав документи щодо свого матеріального стану, що підтверджує факт особистого звернення саме ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 неодноразово вчиняв дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, тим самим перериваючи перебіг строку позовної давності.

Враховуючи викладене, посилання відповідача на пропуск позовної давності є необгрунтованим та безпідставним, на підставі чого, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, на підставі чого, та враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 209 грн. 21 коп., сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду, що підтверджується платіжним дорученням № від 23.05.2018 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно, - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №420/273-ФО1 на купівлю автотранспортних засобів від 30 травня 2008 року, в розмірі 89 157 доларів США 33 центи звернути стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб марки Mersedes Benz, модель Е 280, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , легковий седан В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Кіровоградським РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області 30 травня 2008 року на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк», , судовий збір в розмірі 4 209 грн. 21 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова