РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/191/19

провадження у справі №2/0285/370/19

22 липня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі : головуючого - судді Коцюби О.М.,

за участю секретаря Янкової Л.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

представника третьої особи ОСОБА_13,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_3 та приватний нотаріус Плюйко В.П. про визнання договору дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

16.01.2019 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області звернувся позивач ОСОБА_4 зі позовом до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_3 про визнання договору дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсним. У позові посилається на те, що 27.12.2016 року за договором дарування він подарував відповідачу, яка є його донькою, будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належали йому на праві власності. Після укладання договорів він фактично будинок не передав і продовжував проживати у спірному будинку. Під час укладання договорів дарування він вважав, що дарує доньці житловий будинок та земельну ділянку за умови, що вона буде доглядати його та надавати матеріальну підтримку, оскільки він є непрацездатним та хворою людиною. Після укладання договорів відповідач сумлінно виконувала свої зобов`язання, а потім припинила будь-яке спілкування та поїхала за кордон. У грудні 2018 року йому стало відомо, що відповідач намагається продати будинок. Після цього він вивчив вказані договори та з`ясував, що вони не містять таких умов на яких він вважав, що вони будуть укладені та про які казала відповідач. Отже, оскільки вважає, що договори дарування укладені під впливом помилки то позивач звернувся до суду із вказаним позовом у якому просить визнати недійсними договір дарування житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйком В.П. від 27.12.2016 року.

14.09.2019 року позивач ОСОБА_4 подав заяву про уточнення позовних вимог. У заяві просив визнати недійсними, посвідчені 27.12.2016 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйком В.П. договори дарування житлового будинку за реєстраційним № НОМЕР_2 та земельної ділянки за реєстраційним № НОМЕР_3, площею 0,0948 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розміщені за адресою: АДРЕСА_1 .

09.07.2019 року Новоград-Волинським міськрайонним судом було залучено у справу, у якості 3-ї особи, приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйка В.П.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник адвокат Кобрина Н.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Із поясненнях посилались на те, що позивач не розумів правових наслідків укладання оспорюваних договорів дарування. Після смерті своїх батьків він не у повній мірі розумів значення своїх дій. Думав , що донька за договором зобов`язана утримувати його до смерті.

Представник відповідача - адвокат Нагорнюк О.І. заперечила проти задоволення позову. Зазначила, що ОСОБА_4 з доброї волі подарував вказаний будинок своїй доньці. Напередодні постійно говорив, що вказаний будинок хоче подарувати дітям. Ні про яке його утримання розмов не велось Позивач, після смерті своїх батьків, у повній мірі розумів значення своїх дій при укладанні договорів дарування. Окрім цього, приватним нотаріусом Плюйком В.П. позивачу роз`яснювались правові наслідки укладання договорів дарування. Просила відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 . Крім цього, просила скасувати заходи забезпечення позову, які накладені ухвалою суду від 16.01.2019 року.

Свідок ОСОБА_7 надав покази про те, що він являється сином позивача та рідним братом відповідача. Батько, ОСОБА_4 , завжди хотів подарувати будинок своїй доньці - ОСОБА_5 . На момент укладання договорів позивач цілком усвідомлював свої дії і розумів, що він дарує будинок своїй доньці. Під час укладання договору дарування приватний нотаріус Плюйко В.П. чітко і ясно роз`яснив ОСОБА_4 наслідки укладання договорів дарування.

Свідок ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_4 дійсно дуже важко переніс смерть батьків. Постійно перебував у пригніченому та депресивному стані.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 27.12.2016 року ОСОБА_4 подарував своїй доньці ОСОБА_5 житловий будинок, що заходися за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0948 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копіями договорів дарування (а.с. 177-180).

Згідно до вказаних договорів ОСОБА_4 усвідомлював природу цих правочинів та значення своїх дій. Договори вчинені без будь-якого фізичного чи психічного примусу.

Приватним нотаріусом Плюйком В.П. вчинено усі необхідні дії щодо роз`яснення наслідків укладання вказаних договорів.

Відповідно до положень ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту ст. 717 ЦК України договір дарування належить до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов`язань матеріального характеру.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його волі (ч.3 ст. 203 ЦК України), є однією з вимог, необхідних для чинності правочину. Таким чином відсутність вільного вираження внутрішньої волі особи є підставою для визнання недійсним правочину.

Волевиявлення особи включає в себе вільне (без будь якого тиску) вираження її волі щодо укладення конкретного правочину (прояв ініціативи); висловлення змісту (умов) зазначеного правочину; вираження бажання щодо особливостей складання правочину; бажання настання наслідків, що обумовлені правочином; можливість ознайомитися зі змістом складено правочину; підписання правочину. Всі ці складові становлять повноцінний вияв волевиявлення особи.

Відповідно до положень ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Як встановлено вище, 27.12.2016 року ОСОБА_4 подарував своїй доньці ОСОБА_5 житловий будинок, що заходися за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0948 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копіями договорів дарування, які були посвідчені приватним нотаріусом Плюйком В.П.

Показами свідка ОСОБА_7 встановлено, що ініціатива укладення саме договору дарування виходила від позивача. Дарувальник розумів, який договір він укладає і бажав укласти договір дарування. Волевиявлення позивача на укладення саме договору дарування було вільним.

Отже, суд прийшов до висновку, що позивач не помилявся щодо природи укладеного правочину.

Суд відкидає посилання позивача на його стан здоров`я, оскільки у відповідному порядку позивач не визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним.

Позивач не заявляв відповідних клопотань про призначення експертиз про встановлення чи міг ОСОБА_4 на час укладання оспорюваних правочинів розуміти свої дії та керувати ними.

Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на його пригнічений стан після смерті батьків. Як встановлено вище, договори дарування було укладено у кінці грудня 2016 року. Мати позивача - ОСОБА_11 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 187), тобто за два роки до укладання правочинів. Батько - ОСОБА_12 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що становить півтора роки до укладання оспорюваних договорів.

Отже, між смертю батьків позивача та укладання договорів дарування нерухомості пройшло значно часу для можливої психологічної реабілітації позивача.

На підставі вищевикладеного суд вирішив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 25.07.2019 року.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 141, 223, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_3 та приватний нотаріус Плюйко В.П. про визнання договору дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Головуючий: О.М. Коцюба