Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 757/7498/15-ц

провадження № 61-16500св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

відповідач - Національний банк України,

представники відповідача: Григорчук Віктор Іванович, Сидоренко Роман Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Національного банку України- Сидоренка Романа Володимировича на рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Іванченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Національного банку України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що він з 18 травня 2012 року працював в Національному банку України на посаді директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду.

Наказом Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 1881-к, з урахуванням змін внесених наказом від 12 січня 2015 року № 33-к, його було звільнено з роботи з 17 листопада 2014 року на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України за прогул.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року визнано незаконними накази Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 1881-к «Про звільнення ОСОБА_1 » і від 12 січня 2015 року № 33-к «Про внесення зміни до наказу Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 1881-к» та поновлено його на роботі на посаді директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України з 17 листопада 2014 року.

Однак, наказом Національного банку України від 04 лютого 2015 року № 634-к його було звільнено з указаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Вказував, що його було звільнено незаконно, оскільки з моменту виявлення відповідачем факту відсутності печаток в сейфі пройшло більше місяця. Крім того, він не ухилявся від свого обов`язку щодо передачі матеріальних та інших цінностей, документів, печаток тощо, внаслідок свого звільнення, а наголошував про необхідність здійснення даної передачі у відповідності до встановленої процедури та створення спеціальної комісії.

На підставі вказаного, ОСОБА_1 просив суд визнати наказ Національного банку України від 04 лютого 2015 року № 634-к незаконним і скасувати цей наказ, поновити його на роботі на посаді директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року у складі судді Фаркош Ю. А. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивача було обґрунтовано звільнено на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, оскільки ним було порушено вимоги статті 139 КЗпП України, пункту 1.9 Положення про Дирекцію з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного Банку України та пункту 344 Інструкції з діловодства в системі Національного банку України, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 14 листопада 2012 року № 473, крім того, до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Отже, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Визнано незаконним наказ Національного банку України від 04 лютого 2015 року № 634-к.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України.

Стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 лютого 2015 року до 30 березня 2016 року у розмірі 367 307,44 грн з відрахуванням обов`язкових виплат та платежів.

Стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 273,50 грн.

Стягнуто з Національного банку України в дохід держави судовий збір у розмірі 3 399,57 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року касаційну скаргу Національного банку України задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2016 року в частині стягнення з Національного банку України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2016 року залишено без змін.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року в частині стягнення з Національного банку України середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення.

Стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 лютого 2015 року до 30 березня 2016 року у розмірі 796 151,65 грн з відрахуванням обов`язкових виплат та платежів з цієї суми.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2016 року, що набрало законної сили, встановлено, що позивача було незаконно звільнено з роботи, що відповідно до статті 235 ЦПК України є підставою для вирішення питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розмір середньої заробітної плати визначений судом з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник Національного банку України - Сидоренко Р. В., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 07 червня 2019 року № 631/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що при новому розгляді справи, апеляційний суд не врахував висновки і мотиви, з яких було скасовано попереднє рішення апеляційного суду, оскільки в оскаржуваному рішенні під час визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу не наведено розрахунку середньоденної заробітної плати.

Також у порушення вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, судом помилково включено до середньоденної заробітної плати премію до свята. Також помилково судом визначено період за який підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у 289 робочих днів, оскільки відповідно до Указу Президента України від 14 жовтня 2014 року 14 жовтня - є святковим днем.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що апеляційний суд правильно визначив розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу та період за яких нарахована ця виплата. Отже, підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 18 травня 2012 року працював в Національному банку України на посаді директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України.

Наказом Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 1881-к ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України з 30 жовтня 2014 року за вчинений 30 вересня 2014 року прогул (відсутність на роботі більше трьох годин поспіль протягом робочого дня без поважних причин).

У період з 30 жовтня 2014 року до 15 листопада 2014 року ОСОБА_1 мав тимчасову непрацездатність, що підтверджується листком непрацездатності серії АГІ № 919650.

Наказом Національного банку України від 12 січня 2015 року № 33-к «Про внесення зміни до наказу Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 1881-к», у пункті 1 наказу від 30 жовтня 2014 року № 1881-к цифри і слова «30 жовтня 2014 року» замінено цифрами і словами «17 листопада 2014 року».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року визнано незаконними накази Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 1881-к «Про звільнення ОСОБА_1 » і від 12 січня 2015 року № 33-к «Про внесення зміни до наказу Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 1881-к» та скасовано їх; ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України з 17 листопада 2014 року.

Наказом Національного банку України від 03 лютого 2015 року № 626-к поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України з 17 листопада 2014 року.

Цим же наказом директора Департаменту з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України Курінного О. М. було зобов`язано ознайомити ОСОБА_1 з наказом Національного банку України від 22 січня 2015 року № 12-од «Про окремі заходи щодо виконання постанови Правління Національного банку України», визначити ОСОБА_1 робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами, розробити та затвердити посадову інструкцію і ознайомити ОСОБА_1 з нею під розпис, здійснювати табелювання, контроль за роботою ОСОБА_1 , а також дотримання ним Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Національного банку України.

04 лютого 2015 року ОСОБА_1 приступив до виконання своїх трудових обов`язків на посаді директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України.

Наказом Національного банку України від 04 лютого 2015 року № 634-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника Національного банку України- Сидоренка Р. В. підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду у повній мірі не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Частиною другою статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Апеляційний суд вважав, що період вимушеного прогулу з 05 лютого 2015 року (звільнення ОСОБА_1 ) до 30 березня 2016 року (поновлення ОСОБА_1 на підставі рішення суду) становить 289 робочих днів.

З таким висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна, оскільки Указом Президента України від 14 жовтня 2014 року № 806/2014 «Про День захисника України», який набрав чинності 25 жовтня 2014 року, установлено, що 14 жовтня - є святковим днем (День захисника України), яке відзначається щорічно. З указаного вбачається, що 14 жовтня 2015 року є вихідним днем, тому не може включатися до періоду вимушеного прогулу.

Також не можна погодитися із висновком апеляційного суду в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Судом установлено, що позивача з роботи було звільнено 17 листопада 2014 року, наказом відповідача від 03 лютого 2015 року позивача на підставі рішення суду було поновлено на роботі, а наказом від 04 лютого 2015 року звільнено з роботи. Також судом установлено, що у період з 30 жовтня 2014 року до 15 листопада 2014 року позивач мав тимчасову непрацездатність.

З урахуванням вказаного, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за вересень і жовтень 2014 року.

Згідно з довідками, наданими відповідачем, у вересні 2014 року позивач відпрацював 22 робочі дні і його заробітна плата за ці дні становила 31 279,54 грн (премія до свята у розмірі 29 400,00 грн відповідно до пункту 4 абз. «б» Порядку обчислення середньої заробітної плати, не включається до розрахунку); у жовтні 2014 року позивач відпрацював 22 робочі дні і його заробітна плата за ці дні становила 33 036,65 грн (премія до свята у розмірі 29 400,00 грн та компенсація відпустки у розмірі 15 787,24 грн відповідно до пункту 4 абз. «б» Порядку обчислення середньої заробітної плати, не включаються до розрахунку).

Таким чином, середньоденна зарплата позивача у вересні-жовтні 2014 року становила 1461,73 грн (64316,19 грн : 44 робочих днів), а середня заробітна плата за час вимушеного прогулу позивача за період з 05 лютого 2015 року до 30 березня 2016 року повинна становити 420 978,24 грн (середньоденна заробітна плата у розмірі 1461,73 грн х 288 робочі дні).

Апеляційний суд вказаного не врахував та безпідставно стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 796 151,65 грн, оскільки з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати стягненню підлягають кошти у розмірі 420 978,24 грн.

Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що під час розгляду справи судом повно встановлені обставини справи, однак суд апеляційної інстанції неправильно застосував вищенаведені норми права, рішення апеляційного суду підлягає зміні у частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника Національного банку України - Сидоренка Романа Володимировича задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року змінити у частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 лютого 2015 року до 30 березня 2016 року у розмірі 420 978,24 грн з відрахуванням обов`язкових виплат та платежів з цієї суми.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта