Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 459/1850/16-ц

провадження № 61-26496св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Червоноградського міського суду Львівської області у складі судді Кріль М. Д. від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Левика Я. А., Ванівського О. М., Струс Л. Б. від 22 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом до відповідача ОСОБА_1 , який в ході розгляду справи уточнила, та остаточно просила:

- визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частини вказаної нерухомості;

- визнати за нею право власності на 1/2 частини гаража НОМЕР_3 у гаражному кооперативі № 5 у м. Червонограді Львівської області ;

- визнати за нею право власності на 1/2 частини автомобіля марки «Peugeot» 308 1.6, державний номер НОМЕР_1 .

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 1999 року, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2016 року розірвано.

За час шлюбу позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_1 спільно нажито майно, зокрема, придбано квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку відповідно до договору купівлі-продажу від 05 лютого 2003 року № 1940 оформлено на відповідача.

Також вказувала, що нею спільно з відповідачем придбано гараж НОМЕР_3 у гаражному кооперативі № 5 у м. Червонограді Львівської області , який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 , та автомобіль марки «Peugeot» 308 1.6, державний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за нею.

Посилаючись на відсутність добровільної згоди щодо розподілу спільного майна подружжя, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, який в ході розгляду справи уточнив, та остаточно просив визнати за ним право власності на 1/2 ідеальної частини автомобіля марки «Peugeot» 308 1.6, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 .

Позов мотивовано тим, що вказаний автомобіль сторонами придбано за час подружнього життя, а тому наявні правові підстави для його поділу у рівних частинах.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2016 року первинний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частини гаражу НОМЕР_3, який знаходиться у гаражному кооперативі № 5 в м. Червонограді Львівської області . В задоволенні іншої частини первинного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частини автомобіля марки «Peugeot» 308 1.6, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат. Скасовано арешт автомобіля марки «Peugeot» 308 1.6, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 22 вересня 2016 року.

Суд першої інстанції частково задовольняючи первинні позовні вимоги, врахував, що квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_1 під час перебування сторін у шлюбі за кошти, більша частина яких надана останнім від продажу власної квартири, що належала йому на праві власності до реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/4 частини спірної квартири. Визнаючи за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини гаражу НОМЕР_3 , який знаходиться у гаражному кооперативі № 5 в м. Червонограді Львівської області , місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_1 , який є його власником, погоджується з таким розподілом майна подружжя.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що автомобіль марки «Peugeot» 308 1.6, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , придбано сторонами під час перебування у шлюбі за спільні кошти, а тому наявні правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 його ідеальної частини.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції в частині розподілу спірної квартири та автомобіля.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У вересні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду, ухваливши нове рішення про задоволення первинного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки не розглянута позовна вимога ОСОБА_1 про відшкодування 1/2 вартості квартири у сумі 394 907 грн. Спірний автомобіль придбано ОСОБА_5 за власні кошти, а також кошти, отримані у борг від батьків, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 . Судами попередніх інстанцій не досліджено боргову розписку, складену ОСОБА_5 , про взяття боргу у батька на суму 15 000 Євро.

Зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2016 року оскаржувалось ОСОБА_5 лише в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , а також визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 ідеальної частини автомобіля марки «Peugeot» 308 1.6, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим предметом касаційного перегляду також є лише судові рішення у цій частині, а у іншій часині рішення на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України не перевіряється.

Короткий зміст заперечення на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу, у яких просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що спірний автомобіль придбано ОСОБА_5 у 2011 році частково за кошти, отримані від продажу зареєстрованого за ОСОБА_1 іншого автомобіля, частково за кошти, отримані ОСОБА_5 у борг від батьків, а також за спільні кошти подружжя.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 459/1850/16-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 1999 року, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 травня 2016 року розірвано.

Квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності згідно з договором купівлі-продажу від 05 вересня 2003 року № 1940 зареєстрована за ОСОБА_1 , який придбав її за 21 748 грн.

Звітом Червоноградського МБТІ про незалежну оцінку вищевказаної нерухомості встановлено її ринкову вартість станом на 12 грудня 2016 року у розмірі 789 814 грн.

05 вересня 2003 року ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_7 , що належала йому на підставі свідоцтва на право власності на квартиру (будинок). Вартість продажу нерухомості становила 15 935 грн.

ОСОБА_1 належить цегляний гараж НОМЕР_3, який знаходиться у гаражному кооперативі № 5 м. Червонограда Львівської області на підставі договору купівлі продажу від 08 жовтня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №1849.

09 березня 2011 року ОСОБА_1 придбала за 154 774 грн автомобіль марки «Peugeot» 308 Cont Pack 1.6 HDi, номер кузова НОМЕР_2 , та відповідно до облікової карти приватного транспортного засобу від 02 червня 2011 року є його власником.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Суди попередніх інстанцій, здійснюючи поділ квартири АДРЕСА_1 , врахували, що вказана нерухомість придбана ОСОБА_1 за 21 748 грн у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі за кошти, які частково належали останньому від продажу набутої ним до шлюбу особистої квартири у сумі 15 935 грн та решти спільних коштів подружжя, у зв`язку з чим дійшли правильного висновку про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/4 вказаної квартири, що не порушує її права чи законні інтереси.

Визнаючи за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частини автомобіля марки «Peugeot» 308 1.6, суди попередніх інстанцій виходили з того, що він придбаний ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 за кошти від продажу іншого автомобіля, зареєстрованого за останнім, взятих ОСОБА_1 у борг коштів, а також решти спільних коштів, у зв`язку з чим дійшли висновку про наявність правових підстав для поділу вказаного транспортного засобу як спільного сумісного майна подружжя.

Доводи касаційної скарги з посиланням на неухвалення місцевим судом рішення стосовно усіх заявлених ОСОБА_1 позовних вимог не є підставою для скасування судового рішення, оскільки вказане питання підлягає вирішенню у порядку, встановленому статтею 270 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_1 на те, що складена боргова розписка підтверджує купівлю спірного автомобіля за її особисті кошти є безпідставним з огляду на положення частини третьої 61 СК України, оскільки вказану позику слід вважати спільними коштами подружжя.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині, яка переглядалась судом касаційної інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 серпня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 та в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 ідеальної частини автомобіля марки «Peugeot» 308 1.6, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов