Справа № 462/4811/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Гедз Б.М.,

з участю секретаря - Рущак Т.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Коростильова В.А.

представника відповідача - адвоката Юхименко Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Львівський державний завод «ЛОРТА» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_1 08.08.2018 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» № 331-к від 05.07.2018 р., яким його звільнено з посади радника директора з питань спеціальної тематики апарату управління (520), поновлення на посаді радника директора з питань спеціальної тематики апарату управління (520) ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» з 05 липня 2018 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням за період з 05 липня 2018 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 09.10.2017 перебував на посаді радника директора з питань спеціальної тематики апарату управління у ДП "Львівський державний завод "ЛОРТА", працював за триденним робочим режимом у тиждень (з понеділка по середу), 01.06.2018 ним було подано виконувачу обов`язків директора ОСОБА_3 письмову заяву про надання відпустки за власний рахунок у зв`язку із сімейними обставинами та за станом здоров`я на періоди 06.06.2018, 11-13.06.2018, 18-20.06.2018, 25-27.06.2018 та 02.07.2018, яка була погоджена керівником підприємства шляхом проставлення відповідної резолюції. При цьому, у вказаній заяві зазначав, що відпустку планує провести за кордоном. Після чого, в.о.директора ОСОБА_3 викликав в кабінет начальника відділу кадрів ОСОБА_4 , якому передав примірник його заяви з резолюцією. 05.06.2018 р. начальник відділу кадрів ОСОБА_4 в межах робочого дня зайшов до нього в кабінет у сказав, що подану ним раніше заяву від 01.06.2018 р. про надання відпустки краще буде викласти додатково п`ятьма окремими заявами на кожен із заявлених періодів відпустки, щоб проводити їх окремими наказами безпосередньо перед вказаними у заявах датами. Таким чином, ним 05.06.2018 р. було подано ще п`ять заяв окремо на кожен із періодів відпустки і ці заяви передано начальнику відділу кадрів ОСОБА_4 . Свідками цього були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в той час перебували в нього в кабінеті. Крім того, він пройшов у режимно-секретному відділі відповідний інструктаж як особа, якій надано допуск до державної таємниці, у зв`язку з виїздом за кордон, про що в журналі обліку виїздів за кордон містяться відповідні записи із зазначенням періодів перебування за кордоном і скріплення цих записів його особистим підписом. Вказані відомості можуть бути підтверджені начальником режимно-секретного відділу Шпакович Н.В. Після закінчення відпустки, 09.07.2018 йому стало відомо, що наказом від 05.07.2018 його звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України - у зв`язку із прогулом, який ніби то мав місце у робочі дні з 18.06.2018 по 02.07.2018. Як виявилось, 12.06.2018 директором підприємства призначено ОСОБА_7 , який має до нього упереджене негативне ставлення, відтак, після зміни керівництва підприємства з невідомих йому причин погоджена раніше відпустка до уваги взята не була. Вважає, що з його сторони вини щодо відсутності на роботі з 18.06.2018 р. по 02.07.2018 р. немає і відповідно нема підстав стверджувати і про неповажність причин такої відсутності. Також, є порушення в частині ненадання можливості навести свої доводи і захиститися від необґрунтованого твердження про прогул без поважних причин. Разом з тим, всупереч положенням ст. 47 КЗпП України йому не було надано й примірника оскаржуваного наказу про звільнення від 05.07.2018 р., а лише видано трудову книжку з відповідним записом про звільнення, яку отримав 09.07.2018 р., коли прийшов на роботу. Таким чином вважає оскаржуваний наказ ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» № 331-к від 05.07.2018 р. незаконним, порушуються його трудові права, під час перебування у відпустці його було звільнено за прогул без поважних причин.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 13.08.2018 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с17).

Представник відповідача - адвокат Юхименко Р.І. на виконання вимог ст. 191 ЦПК України, подала письмовий відзив на позовну заяву (а.с.23-25). В запереченнях проти позову посилається на те, що наведені у позовній заяві твердження не у повній мірі відповідають дійсним обставинам справи. Стверджує, що 04.06.2018 позивач подав на ім`я в.о.директора ОСОБА_3 дві заяви про надання відпусток без збереження заробітної плати - першу на 06.06.2018, другу - з 11.06.2018 по 13.06.2018, на підставі яких було видано два накази № 257к та № 263 к від 05.06.2018 р. відповідно. Заяви про надання відпусток у інші періоди, зокрема, з 18 червня 2018 року по 20 червня 2018 року, з 25 червня 2018 року по 27 червня 2018 року та на 02 липня 2018 року, на підприємстві не зареєстровані, у відділі кадрів та канцелярії заводу відсутні. Відсутність позивача на роботі з 18 по 20.06.2018 та з 25 по 27.06.2018 підтверджується доповідною запискою начальника відділу кадрів від 27.06.2018, перед виданням наказу про звільнення позивачу було надано можливість надати пояснення, проте він відмовився, що підтверджує відповідний акт. У зв`язку з наведеним, 05.07.2018 р. було видано наказ № 331к, яким позивача було звільнено з роботи за прогул без поважних причин. Підставою для видачі наказу були наступні документи: доповідна начальника відділу кадрів, акт від 05.07.2018 р., табель обліку робочого часу за червень та липень 2018 року. Отже, відповідач вважає, що позивач правомірно був звільнений з роботи за прогул, оскільки у вищезазначені періоди часу в червні 2018 року та липні 2018 року був відсутній на роботі без поважних причин і твердження позивача про те, що його було звільнено з роботи у період перебування у відпустці є некоректним і не відповідає дійсності. Копію наказу про звільнення направлено ОСОБА_1 поштовим відправленням, яке він отримав 07.08.2018. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , вважає, що підстав для поновлення позивача на раніше займаній посаді немає.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, додатково ствердив, що заяву від 01.06.2018 р. про надання відпустки на відповідні періоди подавав 01.06.2018 р., запам`ятав дату, оскільки це був останній робочий день в.о. ОСОБА_3 . У виконувача обов`язків директора ОСОБА_3 погодив перебування у відпустці без збереження заробітної плати на строк до 02.07.2018 у зв`язку із необхідністю виїхати за межі України та був впевнений у наданні такої відпустки, хоча не знав чи був виданий наказ, також 04.06.2018 р. подавав п`ять різних заяв на окремі дати в межах вказаного періоду на пропозицію начальника відділу кадрів ОСОБА_4 з метою належного оформлення відпустки. Вказані заяви забрав ОСОБА_4 , які повинен був зареєструвати. Також підтвердив показання свідка ОСОБА_5 , який стверджував, що 30.05.2018 р. мала місце розмова між ним та ОСОБА_3 про відпустку. Після закінчення відпустки, 03 та 04 липня 2018 року перебував на робочому місці, де йому жодним чином не було повідомлено про наявність претензій щодо відсутності на роботі, 05 липня 2018 року на роботі не був, так як це був у нього вихідний день, про звільнення довідався лише 09.07.2018, коли було надано трудову книжку, але не наказ про звільнення, пропозицій надати пояснення йому не висловлювали. Був згідний написати заяву про звільнення за власним бажанням, але не згідний на звільнення за прогули. Бланки документів у зв`язку із виїздом за кордон як особа, обізнана із державною таємницею, заповнював власноручно, після чого їх підписувала начальник РСВ ОСОБА_8 .

Представник позивача - адвокат Коростильов В.А. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Юхименко Р.І. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, додатково пояснила, що заява про надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати від 01.06.2018, на яку той посилається, на підприємстві відсутня, з 12.06.2018 на підприємстві керівником був не ОСОБА_3 , а інші особи. Вважає позов безпідставним.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, показання свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дослідивши матеріали справи і оцінивши їх у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висноку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Наказом № 271 к від 12.06.2018 р., у відповідності до наказу ДК «Укроборонпром» від 11.06.2018 р. № 76к ОСОБА_7 приступив до виконання обов`язків директора Львівського державного заводу «ЛОРТА» (а.с.35).

Наказом № 245к від 01.06.2018 р. покладено тимчасове виконання обов`язків директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на начальника юридичного відділу ОСОБА_10 04 червня 2018 року, без увільнення від виконання основних обов`язків (а.с.98).

Наказом № 546 від 06.10.2017 позивача було прийнято на роботу на посаду радника директора з питань спеціальної тематики апарату управління ДП "Львівський державний завод "Лорта", що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7 зворот).

Наказом по підприємству № 210 від 29.05.2015, запроваджено триденний робочий тиждень - з понеділка по середу (а.с. 102).

Наказом № 248к від 01.06.2018 р. покладено тимчасове виконання обов`язків директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на заступника директора з виробництва, п. ОСОБА_13 , без увільнення від виконання основних обов`язків (а.с. 34, 99). А наказом № 286к від 14.06.2018 р. покладено тимчасове виконання обов`язків директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на заступника директора з виробництва ОСОБА_13 , з 15 червня 2018 року без увільнення від виконання основних обов`язків (а.с.36).

На підставі заяви позивача від 04.06.2018 р. про надання відпустки без збереження зарплати на 6 червня 2018 р. (а.с.30), наказом т.в.о. директора заводу ОСОБА_13 №257к від 05.06.2018 ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати на 06.06.2018 (а.с. 31). Даний наказ зареєстрований у журналі реєстрації наказів з особового склалу 2016-2018 р.р. (а.с.76).

Крім того, на підставі заяви позивача від 04.06.2018 р. про надання відпустки без збереження зарплати з 11.06.2018 р. по 13.06.2018 р. (а.с.32), наказом т.в.о. директора заводу ОСОБА_13 №263к від 05.06.2018 ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати з 11.06.2018 р. по 13.06.2018 р., за сімейними обставинами (а.с. 33). Даний наказ зареєстрований у журналі реєстрації наказів з особового склалу 2016-2018 р.р. (а.с.78).

Перед виїздом за межі України, 05.06.2018 із позивачем проведено інструктаж особи, якій надано допуск до державної таємниці, у зв`язку з виїздом в іноземну країну, що підтверджується заповненим позивачем бланком відповідного документу та підписом відповідальної особи - начальника режимно-секретного відділу ОСОБА_8 (а.с. 109 зворот). У даному документі позивач узяв на себе на період перебування за кордоном з 06.06.2018 по 02.07.2018 відповідні зобов`язання, передбачені законодавством, щодо збереження державної таємниці. На звороті цього документу міститься бланк довідки, заповненої 03.07.2018, яким стверджено, що за період перебування позивача в іноземних державах у приватних справах з 06.06.2018 по 02.07.2018 обставини, які могли створити передумови для розголошення державної таємниці, та факти необгрунтованої зацікавленості з боку іноземців секретною інформацією місця не мали. Відомості у довідці стверджені підписом позивача та начальника режимно-секретного відділу ОСОБА_8

У зв`язку з відсутністю на роботі в табелі обліку робочого часу за червень-липень 2018 р. ОСОБА_1 було проставлено прогул (а.с. 38, 39).

Доповідною запискою від 27.06.2018, складеного начальником відділу кадрів ОСОБА_4 , стверджено відсутність позивача на робочому місці з 18.06.2018 по 20.06.2018 та з 25.06.2018 по 27.06.2018 (а.с. 40).

З акту, датованого 05.07.2018, складеного та підписаного начальником відділу кадрів ОСОБА_4, начальником юридичного відділу ОСОБА_10 та радником директора ОСОБА_12 , того дня позивачу ОСОБА_1 запропоновано надати письмове пояснення щодо його відсутності на роботі з 18 червня по 02 липня 2018 року (а.с. 41). Цей акт містить відомості, що ОСОБА_1 від надання письмового пояснення та від ознайомлення з актом відмовився.

Згідно наказу № 325к від 03.07.2018 р. покладено тимчасове виконання обов`язків директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на заступника директора з комерційних питань ОСОБА_14 з 04.07.2018 р. без увільнення від виконання основних обов`язків (а.с.37).

05 липня 2018 року т.в.о. директора заводу ОСОБА_14 видав наказ № 331 к від 05.07.2018 р. «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого звільнено ОСОБА_1 радника директора з питань спеціальної тематики апарату управління, 05.07.2018 р., за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підставою для видачі наказу були наступні документи: доповідна начальника відділу кадрів, акт від 05 липня 2018 року про відмову від надання письмового пояснення ОСОБА_1 , табель обліку робочого часу за червень та липень 2018 року (а.с.42).

Як вбачається з листа за підписом начальника відділу кадрів ОСОБА_4, 05 липня 2018 року ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про його звільнення за прогул без поважних прчиин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та запропоновано прибути у відділ кадрів для отримання трудової книжки (а.с.44).

Водночас, із вказаним повідомленням позивачу надіслано копію наказу від 05.07.2018р. № 331 к про його звільнення. Зазначене повідомлення надіслано позивачу 05.07.2018р., однак отримане позивачем 07.08.2018 р. (а.с.43).

Позивачем на підтвердження позовних вимог, до позовної заяви долучено копію заяви на ім`я виконуючого обов`язки директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», яка датована 01 червня 2018 року(а.с.8) про надання відпустки за власний рахунок у зв`язку з сімейними обставинами за станом здоров`я на наступні дати: 6 червня, з 11 червня по 13 червня, з 18 червня по 20 червня, з 25 червня по 27 червня та на 2 липня 2018 року, відпустку планує провести в Іспанії.

Так, твердження позивача про те, що 01 червня 2018 року подав на ім`я в.о.директора ОСОБА_3 заяву про надання йому відпустки за власний рахунок у періоди: на 6 червня, з 11 червня по 13 червня, з 18 червня по 20 червня, з 25 червня по 27 червня та на 2 липня 2018 року та погодження ОСОБА_3 цієї заяви на вказані дати для надання відпустки, накладення резолюції «до наказу», надання відділу кадрів доручення підготувати відповідний наказ про надання відпустки та передачу примірника заяви з резолюцією ОСОБА_4 не відповідають дійсності та спростовуються наступними доказами.

Свідок ОСОБА_3 в суді дав показання про те, що до 12.06.2018 р. обіймав посаду в.о. директора заводу «ЛОРТА», з 05.06.2018 р. по 08.06.2018 р. перебував у відпустці. З позивачем відносини дружні, а з директором ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» ОСОБА_7 - ніяких. Позивача звільнено з посади радника директора за прогули без поважних причин. Він надавав позивачу відпустку без збереження заробітної плати у період з 06.06.2018 р. по 02.07.2018 р. При цьому не пригадує яким чином була подана вказана заява або через секретаря, або особисто позивачем, або через начальника відділу кадрів. Тобто, з його відома і з його погодження спершу в усній формі, заява ОСОБА_1 на відпустку за вказаний ним період була підписана, тобто накладена резолюція. При цьому ОСОБА_1 зазначав, що в період відпустки перебуватиме в Іспанії, тому з ним 05.06.2018 р. було проведено у режимно-секретному відділі відповідний інструктаж як з особою, якій надано допуск до державної таємниці. Заява про проведення інструктажу подається після подання заяви про надання відпустки. Резолюцію на заяві про інструктаж він поставив 01.06.2018 р. та віддав у приймальню, а секретар передала начальнику режимно-секретного відділу ОСОБА_8 . Свідку відомий зміст Закону України «Про відпустки» щодо тривалості відпустки без збереження заробітної плати не більше як на 15 календарних днів на рік. Свідок заявив, що саме з цією заявою, пред`явленою свідку судом на а.с.8, звернувся ОСОБА_1 . Його резолюція ВК «До наказу» означає оформити наказ на відпустку. Заяву ОСОБА_1 на відпустку віддав в приймальню секретарю ОСОБА_9 , а вона в свою чергу передала у відділ кадрів, де реєструється така. На підставі даної заяви наказ ним виданий не був, оскільки це була п`ятниця, а з понеділка він перебував у відпустці, тому наказ повинен був бути виданий в.о. директора ОСОБА_13 Свідок також зауважив, що якщо відпустка не погоджена попередньо, то заява не пишеться взагалі. Зараз відомо, що додатково вимагаються ще заяви щоб розподілити на періоди. Начальник відділу кадрів ОСОБА_4 , який реєструє заяви, можливо, і пропонував написати заяви позивачу на відповідні періоди. Свідок показав, що він підписує наказ на відпустку, з яким кадрова служба ознайомлює працівників, яких такий стосується.

Свідок ОСОБА_5 в суді дав показання, що в період з червня 2016 року до 13.06.2018 року обіймав посаду радника директора заводу «ЛОРТА», з позивачем перебуває у нормальних відносинах, а з директором ОСОБА_7 відносин ніяких. 30.05.2018 р. (середа) він перебував в кабінеті в.о. директора ОСОБА_3 , будучи присутнім при розмові, що ОСОБА_1 погодив з ОСОБА_3 свою відпустку на червень 2018 року і перебуватиме в Іспанії. При цьому ще був присутній ОСОБА_6 01.06.2018 р. він не був на роботі.

Показання свідка ОСОБА_3 в тій частині, що наказу про погодження відпустки ОСОБА_1 не видавав, підтверджують позицію відповідача про те, що відпустка на періоди з 18 червня по 20 червня, з 25 червня по 27 червня та на 2 липня 2018 року не була погоджена адміністрацією підприємства. А показання цього свідка про надання йому 01.06.2018р. на погодження заяви про відпустку, як і показання позивача в цій частині, спростовуються тим фактом, що позивач 01.06.2018р. в Україну прибув ввечері, що підтверджується витягом з наявної бази даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, наданого на виконання ухвали суду, згідно якого ОСОБА_1 29.05.2018 р. о 9:57 перетнув кордон (виїхав зі Львова), а 01.06.2018 р. 20:42 перетнув кордон (в`їхав у Львів) (а.с. 151). Аналізуючи наведену інформацію, 01.06.2018 р. позивач не міг бути на роботі, а тому був не спроможний подати заяву на ім`я ОСОБА_3 про надання йому відпустки у вищевказані періоди і 30.05.2018 р. не могло бути розмови між ним та ОСОБА_3 про відпустку. Цим же спростовуються показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що 30.05.2018 р. (середа) вони перебували в кабінеті в.о. директора ОСОБА_3 та були присутніми при розмові, під час якої ОСОБА_1 погодив з ОСОБА_3 свою відпустку на червень 2018 року і перебуватиме в Іспанії.

Крім того, факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці в період з 29.05.2018 р. по 01.06.2018р., окрім показань свідка ОСОБА_4 , підтверджується долученим до матеріалів справи наказом № 272 від 24.05.2018р. «Про відрядження у м.Дакка (Бангладеш)», згідно якого ОСОБА_1 оформлялись документи про відрядження на 4 дні - з 29 травня по 01 червня 2018 року за маршрутом: м.Київ-Доха-Дакка-Доха-Київ (а.с.157).

Таким чином, судом достовірно встановлено, що 30.05.2018 р. та 01.06.2018 року позивач на роботі не був, заяву про надання відпустки на погодження подавати не міг, а тому, додана до позовної заяви копія заяви від 01.06.2018р. відсутня в документообігу підприємства і жодних розмов 30.05.2018 р. про погодження відпустки в присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 бути не могло.

Також, за даними журналу обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці в п. 11 міститься запис про те, що ОСОБА_1 перебував за кордоном (Бенгладеш-Туреччина) з 29.05.2018 р. по 01.06.2018 р. у зв`язку із службовим відрядженням (а.с.121 зворот) та наявний підпис ОСОБА_8 - працівника, який провів інструктаж.

Свідок ОСОБА_9 , яка звільнилася із заводу, в період травень-липень 2018 року працювала секретарем, дала показання, що її робоче місце було в приймальні. Бачила заяву на відпустку ОСОБА_1 на різні періоди, яку ОСОБА_3 віддав їй у пошті, де була резолюція «ВК оформити», яким числом датована не пригадує. При цьому ОСОБА_1 робила копію, оскільки він телефонував і просив зробити копію. Наказу на відпустку не бачила. Щодо пред`явленої заяви (а.с.8) свідок зазначила, що швидше за все це була та заява. Заяву віддала або ОСОБА_4 або ОСОБА_11

Показання свідка ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_3 в тій частині, що заяву ОСОБА_1 на відпустку віддав в приймальню секретарю ОСОБА_9 , а вона в свою чергу передала у відділ кадрів, де реєструється така, до уваги судом не беруться, спростовуються письмовими доказами та твердженнями самого позивача, наведеними у позовній заяві про те, що в.о.директора ОСОБА_3 викликав в кабінет начальника відділу кадрів ОСОБА_4 , якому передав примірник його заяви від 01.06.2018 р. з резолюцією.

Крім того, свідок ОСОБА_4 - начальник відділу кадрів ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», дав показання про те, що ОСОБА_1 з 29.05.2018 р. по 01.06.2018 р. перебував у Бенгладешті. На роботі 01.06.2018 р. був відсутній. Свідок заявив, що заяви від 01.06.2018 р. (а.с.8), копія якої йому пред`являлася судом, не бачив, така йому не надавалася.

У відповідності до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Позивачем при поданні копії заяви не зазначено, де знаходиться оригінал та в судовому засіданні позивач заперечив наявність у нього оригіналу заяви, при цьому в порушення вимог ст. 95 ЦПК України, підтвердивши відповідність копії оригіналу своїм підписм і проставленням штемпелю «згідно з оригіналом 06 серпня 2018 р.» Представник відповідача заперечив знаходження на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» вищезгаданої заяви.

Відтак, враховуючи положення ч. 6 ст. 95 ЦПК України, за відсутності у позивача оригіналу даної заяви та наявності сумніву у представника відповідача відповідності поданої копії оригіналу, така заява як доказ до уваги не береться.

Крім того, свідок ОСОБА_5 дав показання про те, що 04.06.2018 р. він був на роботі, в першій половині дня знаходився в кабінеті ОСОБА_1 , куди зайшов начальник відділу кадрів ОСОБА_4 , який сказав, що потрібно дописати ще п`ять заяв до заяви про відпустку за власний рахунок, на що ОСОБА_1 в їх присутності писав всі п`ять заяв на відпустку. Першої заяви він особисто не бачив та про обставини її написання свідку не відомо. Щодо змісту заяв, то свідок не читав цих заяв, а лише чув, що заяви за власний рахунок. Кому були передані ці заяви свідок не знає.

Аналізуючи показання свідка ОСОБА_5 , такі спростовуються показаннями свідка ОСОБА_4 , який заперечив, що 05.06.2018 р. він заходив в кабінет до ОСОБА_1 і в присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 говорив йому переписати подану раніше заяву від 01.06.2018 р., виклавши її в п`яти окремих заявах. Крім того, зазначив, що передивившись відеозапис з камер спостереження на підприємстві, побачив, що в цей день не міг пересіктися в одному місці з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Показання свідка ОСОБА_5 не є чіткі та послідовні, він покликається на події 04.06.2018 р., а інший свідок ОСОБА_6 - 05.06.2018 р., при цьому позивач в позовній заяві зазначає, що ним 05.06.2018 р. було подано ще п`ять заяв окремо на кожен із періодів відпустки і ці заяви передано начальнику відділу кадрів ОСОБА_4 , а в судовому засіданні заявив, що 04.06.2018 р. подавав п`ять різних заяв на окремі дати в межах вказаного періоду на пропозицію начальника відділу кадрів ОСОБА_4 . відтак їх показання жодним чином не узгоджуються, а тому до уваги судом не беруться.

Свідок ОСОБА_8 - начальник режимно-секретного відділу ДП "Львівський державний завод "Лорта" дала показання про те, що спочатку, напередодні, керівник ОСОБА_3 її повідомив, що ОСОБА_1 виїзджає за кордон, у відпустку. Позивач написав заяву в її присутності, вона підписала її у ОСОБА_3 , який наклав резолюцію: «Шпакович», що означало згоду. Лише після цього, 05.06.2018 р. позивач пройшов інструктаж. Заява зберігається разом з інструктажами, окремого журналу обліку таких заяв немає. Після повернення з іноземної країни, позивач заповнив довідку, яку підписали. Свідку пред`явлено записи в журналі обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці (а.с.121), в якому міститься запис №15 про те, що 05.06.2018 р. проведено інструктаж з ОСОБА_1 і вона підтвердила про наявність її підпису та про наявність її підпису на (а.с. 109) довідці та інструктажу.

Показання свідка ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_8 містять суттєві розбіжності, зокрема свідок ОСОБА_3 показав, що резолюцію на заяві про інструктаж він поставив 01.06.2018 р. та віддав у приймальню, а секретар передала начальнику режимно-секретного відділу ОСОБА_8 , натомість ОСОБА_8 дала показання, що вона особисто підписала її в ОСОБА_3 . Крім того, в матеріалах справи відсутня заява, на яку покликаються свідки від 01.06.2018 р. Відтак, показання свідків в цій частині до уваги не беруться.

Разом з тим, згідно відповіді директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» ОСОБА_7 довідка-звіт про перебування в іноземній державі у період з 06 червня по 02 липня 2018 року ОСОБА_1 не надавалася у зв`зку з тим, що він перебував за кордоном у приватних справах. Завдання, в якому, зокрема, визначаються умови перебування за кордоном, керівником ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» ОСОБА_1 не видавалося. Відповідь, звіт не складено (а.с.119).

За даними журналу обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці в п. 15 міститься запис про те, що ОСОБА_1 перебував за кордоном з 06.06.2018 р. по 02.07.2018 р. в приватних справах (а.с.121 зворот) та наявний підпис ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_10 в суді дала показання про те, що в травні-липні 2018 року обіймала посаду начальника юридичного відділу ДП «ЛОРТА», 06.08.2018 р. звільнена з посади у зв`язку з невиплатою заробітної плати. В період роботи з позивачем були ділові стосунки, з теперішнім керівництвом жодних відносин. Їй відомо, що ОСОБА_1 не вчинив прогулу і в червні 2018 року звертався до керівництва із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати в порядку вимог ст. 84 КЗпП України. Перед поданням заяви, вона отримала від позивача безпосереднє завдання підготувати проект договору з Ужгородським вертолітним заводом. Під час розмови, позивач сказав, що дає завдання, оскільки відбуває у відпустку і перебуватиме за кордоном тривалий період часу. 04.06.2018 р.вона була т.в.о. директора заводу і їй відомо, що відділ кадрів готував наказ на відпустку позивача без збереження заробітної плати. Вона візувала наказ як юрист підприємства, вона його не підписувала, а на наступний день 05.06.2018 р. підписував т.в.о. директора ОСОБА_13 04.06.2018 р. було важливе судове засідання в господарському суді Львівської області, в якому вона брала участь і фізично не встигла повернутися щоб підписати даний наказ. Свідок підтвердила, що мова йде про пред`явлену їй копію заяви на а.с.8, в якій зазначено кілька періодів, тому немає необхідності складати декілька наказів. Цю заяву вона не візувала. Режим триденний, тому нема проблеми в тій заяві, не більше 15 календарних днів. «ВК «До наказу» означає оформити. Заяву вона бачила в ОСОБА_3 в кабінеті або 03 або 04.06.2018 р., яка відкрито знаходилася на столі, була вже завізована ОСОБА_3 . Щодо змісту заяви, то така була написала на ім`я ОСОБА_3 , про надання відпустки без збереження заробітної плати для здійснення лікування на декілька днів червня 2018 року і було зазначено 5 чи 6 дат. Свідок заявила, що могла бути і ця заява. Не може стверджувати чи на підставі саме цієї був виданий наказ, але наказ був виданий, вона його візувала. Свідок ствердила, що була заява і було, як мінімум два накази. Заяви не реєстрували. Свідок підтвердила, що підписувала акт, який їй пред`явлено на а.с.41. Щодо обставин підписання даного акту вважала за необхідне зазначити таке. Вона знаходилася в своєму кабінеті. Крім неї був присутній ОСОБА_15 та юрисконсульт ОСОБА_11 ОСОБА_4 приніс даний акт, який вже був підписаний двома особами в кабінет і мовчки поставив їй на документи, вона звернулася з питанням що це значить. Він відповів, що все нормально, вона перепитала чи дійсно пропонували позивачу надати пояснення, на що отримала ствердну відповідь. Вона поставила свій підпис, за що шкодує, оскільки не була присутня під час того як позивачу пропонували надати пояснення.

Свідок ОСОБА_11 , яка звільнилася із заводу, в період травня-липня 2018 року була працівником юридичного відділу на заводі, дала показання, що в її присутності ОСОБА_4 приносив в кабінет до ОСОБА_10 якісь листки, при цьому вона питала чому її не покликали, що вона не була присутня при цьому, ОСОБА_4 сказав, що все так і було як він підписав, тоді ОСОБА_10 підписала 2 листки. В подальшому, зі слів ОСОБА_10 їй стало відомо, що ОСОБА_4 приносив акт про відмову від надання письмових пояснень ОСОБА_1 , якого в подальшому було звільнено за прогул.

Свідок ОСОБА_12 - радник директора показав, що 05.07.2018 р. директор дав йому доручення розібратися з питання підставності надання відпустки ОСОБА_1 . Тому, вони з позивачем зайшли в його службовий кабінет, він викликав начальника відділу кадрів ОСОБА_4 , який приніс два оригінали наказів про відпустку на 06.06.2018 р. і на 11, 12, 13 червня 2018 року та заяви ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , на яких віза була ОСОБА_13 Інших заяв ОСОБА_1 не поступало. Він доповів про ситуацію директору, на що директора зажадав відібрати письмові пояснення у ОСОБА_1 . В присутності ОСОБА_4 він оголосив рішення директора, ОСОБА_1 спочатку погодився надати пояснення, потім розмовляв по телефону. В той час вони викликали ОСОБА_10 , вона зайшла в кабінет та в її присутності був складений та підписаний акт про відмову від надання письмового пояснення.

Також, свідок ОСОБА_4 дав показання, що 04.06.2018 р. його викликав ОСОБА_3 до себе в кабінет і в присутності ОСОБА_1 надав йому дві заяви: про надання відпустки на 06.06.2018 р. та на 11, 12 та 13 червня 2018 року, на підставі яких було видано два накази. Вказані заяви завізував ОСОБА_13 , так як ОСОБА_3 в цей день не був в.о.директора. Підтвердив, що підписував доповідну записку на ім`я директора, яка йому пред`явлена на а.с.40 про відсутність ОСОБА_1 на роботі у відповідні періоди. Крім того дав показання, що 05.07.2018 р. його покликав радник директора ОСОБА_12 і в його присутності було запропоновано ОСОБА_1 надати письмові пояснення, спершу він погодився, а згодом передумав, вийшов з кабінету і почав комусь телефонувати, в подальшому відмовився від надання письмових пояснень. При цьому в кабінет до ОСОБА_12 була запрошена ОСОБА_10 , в той час ОСОБА_1 розмовляв у вестибюлі по телефону і ОСОБА_10 спитала чи дійсно він відмовився від надання пояснень, вони сказали, що так і маєте можливість запитати особисто. Відтак, був складений акт про відмову від надання пояснень, який був підписаний в тому числі і ОСОБА_10 Свідок заперечив проти показань ОСОБА_10 в тій частині, що він приносив їй акт про відмову від надання письмового пояснення в її кабінет. Крім того, зазначив, що позивач не є членом профспілкового комітету, тому попередня згода на звільнення не передбачена.

Такі показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_4 щодо подій, які мали місце 05.07.2018 р. узгоджуються між собою і крім того підтверджуються продемонстрованим в судовому засіданні відеозаписом з камер спостереження, в присутності свідка ОСОБА_4 .

Таким чином, спростовуються показання ОСОБА_10 і ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_4 приносив до них в кабінет акт про відмову від надання письмового пояснення ОСОБА_1 і ОСОБА_10 особисто не чула щоб ОСОБА_1 відмовлявся від надання письмових пояснень. Так, з відеозапису, продемонстрованого в судовому засіданні камери № 24 (адміністративний корпус, 5 поверх), в присутності свідка ОСОБА_4 , чітко видно як саме ОСОБА_10 05.07.2018 р. 10:05:37 перший раз заходить в двері блоку(видно як спускається по сходах, проходить в двері з сходової клітки, проходить по коридору і заходить в двері блоку). 10:18:58 видно, як ОСОБА_10 виходить через двері до сходової клітки. 11:19:50 в двері блоку заходить начальник відділу кадрів ОСОБА_4 11:42:24 в двері блоку заходить начальник юридичного відділу ОСОБА_10 11:45:01 ОСОБА_1 проходить через двері до сходової клітки. Цей період 11:42:24 по 11:45:01 ОСОБА_1 , ОСОБА_10 Г.І. перебували разом в кабінеті радника директора ОСОБА_12 Свідок ОСОБА_4 підтвердив дані відображені на відеозаписі з камер спостереження і впізнав себе, позивача та ОСОБА_10 Крім того, ОСОБА_10 в судовому засіданні визнала, що підписала акт від 05.07.2018 р. про відмову ОСОБА_1 від надання письмових пояснень та від отримання акту.

З продемонстрованого в судовому засіданні відеозаписів з камер спостереження № 19 (Центральний вхід - з боку входу) видно як 11:10:23 поивач ОСОБА_1 проходить через прохідну, заходить на територію підприємства; 12:32:45 позивач з коробками в руках проходить через прохідну, виходить з території підприємства. З камер спостереження № 20 (Центральний вхід - з боку виходу) видно як 11:10:10 позивач заходить до центрального входу (прохідної) ДП ЛДЗ «ЛОРТА»; 12:35:33 позивач з коробками в руках покинув територію ДП ЛДЗ «ЛОРТА» через Центральний вхід. Після цього ОСОБА_1 не заходив на територію підприємства. Даними відеозаписів та показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_4 спростовуються твердження позивача про те, що 05 липня 2018 року на роботі не був, так як це був у нього вихідний день.

В судовому засіданні на підставі показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від надання письмового пояснення, про що було складено акт від 05.07.2018 р., який підписаний начальником відділу кадрів ОСОБА_4, начальником юридичного відділу ОСОБА_10, радником директора ОСОБА_12 ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з актом (а.с.41).

Таким чином, відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України, що регламентує порядок застосування дисциплінарних стягнень, директором ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» виконано обов`язок щодо зажадання від ОСОБА_1 письмових пояснень, від дачі яких останній відмовився, про що було складено акт.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. При цьому, згідно вимог ст. 43 КЗпП України, таке розірвання може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Судом встановлено, що у даному випадку мала місце відсутність позивача на роботі протягом 18-20.06.2018, 25-27.06.2018 та 02.07.2018.

Також, встановлено, що на вказані періоди накази про надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати не видавались, що підтверджується вище проаналізованими доказами і даними журналу реєстрації наказів з особового складу (а.с.75-88), а також показаннями свідкаОСОБА_13 , який показав, що з 05.06 по 08.06.2018 р. виконував обов`язки директора на заводі. 05.06.2018 р. ОСОБА_4 приніс йому заяву від позивача про надання відпустки на 06.06.2018 р., яка була ним підписана і було підписано наказ. 08.06.2018 р. йому було надано ще одну заяву про відпустку на 11, 12, 13 червня 2018 року, він знову підписав заяву і наказ. А з 11.06.2018 р. до виконання обов`язків директора приступив ОСОБА_3 .

Показання даного свідка є належними доказами, які підтверджуються як письмовими доказами так і показаннями свідка ОСОБА_4 .

З аналізу правової норми, яка міститься у п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, слідує, що вона складається із двох обов`язкових елементів: наявності прогулу та відсутності для нього поважних причин.

У зв`язку із цим, враховуючи, що прогул позивача мав місце, вирішальним для суду є з`ясування поважності причин його відсутності на робочому місці.

Зі змісту статті 84 КЗпП України слідує, що надання відпустки без збереження заробітної плати є правом роботодавця, а її тривалість визначається за домовленістю сторін, проте доказів, які б могли свідчити про надання роботодавцем позивачу у період 18-20.06.2018, 25-27.06.2018 та 02.07.2018 р. сторонами не надано.

Згідно статті 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він погоджував в установленому законом порядку надання йому відпустки без збереження заробітної плати на періоди з 18 червня по 20 червня, з 25 червня по 27 червня та на 2 липня 2018 року.

А відтак, будучи відсутнім на робочому місці в зазначені дні, ОСОБА_1 вчинив прогул без поважних причин, що стало підставою для його звільненння з посади радника директора з питань спеціальної тематики апарату управління (520) згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що наказ № 331-к від 05.07.2018 р., яким ОСОБА_1 звільнено з посади радника директора з питань спеціальної тематики апарату управління (520), виданий компетентною посадовою особою, в межах чинного законодавства, з додержанням порядку та строків застосування дисциплінарних стягнень, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу є необгрунтовані, безпідставні та до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, п. 4 ч. 1 ст. 40, ст. 84, 147, 147-1, 148, 149, 232, 233 КЗпП України, суд, -

ухвалив:

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства ?Львівський державний завод ?Лорта? про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22.07.2019 р.

Суддя: (підпис) Б.М.Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз