ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5607/19 Справа № 213/3871/18 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/3871/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 15 березня 2019 року, яке ухвалено суддею Князєвою Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 березня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08 серпня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків та інших витрат за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом у Заяві № б/н від 08 серпня 2011 року, що ця Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову.

Також позивач зазначає, що він виконав зобов`язання в повному обсязі, а відповідачка не виконала умови договору, не сплачує кошти за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору.

У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідачки, станом на 14.11.2018 року, утворилася заборгованість, яка становить 36 302,67 грн., яка складається з наступного: 18 603,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4441,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11053,48 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1704,89 грн. - штраф ( процентна складова).

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 36 302,67 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 15 березня 2019 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за Договором № б/н 08.08.2011 року в сумі 34 097,78 грн., з яких: тіло кредиту - 18 603,03 грн., нараховані відсотки - 4441,27 грн., пеня - 11053,48 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, суд не спрямував розгляд справи на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи. Також вважає, що суд не надав належної оцінки Заяві позичальника та розрахунку заборгованості по кредитному договору. При цьому, вказує, що в матеріалах справи відсутній кредитний договір, а наявна тільки копія Анкети - заяви, з якої не можливо встановити існування кредитних правовідносин між нею та позивачем. Судом не взято до уваги те, що в заяві не зазначений розмір процентів за користування кредитом, сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору. Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку не містять підпису відповідача. При цьому, грошові кошти вона не брала, про що повідомила банк та звернулася до правоохоронних органів із заявою про зняття коштів з її рахунку шахрайським шляхом.

Також, на думку відповідачки, суд, дійшовши висновку про те, що штраф і пеня є одним видом відповідальності та особу не можу бути притягнуто двічі до відповідальності за одне й те саме порушення, не надав належного обґрунтування чому він стягнув з неї саме пеню, а не штрафи.

При цьому, просить застосувати позовну давність в один рік, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутній належний розрахунок пені та період її нарахування, що позбавило її можливості подати заяву про застосування позовної давності.

Відповідачка зазначає, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, не взяв до уваги відсутність розрахунку пені по кредитному договору та безпідставно стягнув пеню у розмірі 11053,48 грн., який недоведений та необґрунтований, а тому ці позовні вимоги взагалі задоволенню не підлягають.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого надано докази направлення відзиву іншим учасникам справи, представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Бродько А.І. зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Також, представник позивача надав документи, які вважає доказами спростування доводів апеляційної скарги, а саме: копію Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відомості щодо триманих ОСОБА_1 кредитних карток та виписку по рахунку відповідачки ОСОБА_1 .

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір укладено шляхом підписання ОСОБА_1 Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої остання погодилася, що вказана Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотках та пені, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, порушення порядку та строків сплати кредиту утворилась заборгованість, що є підставою для її стягнення.

При цьому, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу за порушення умов договору у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1 704,89 грн. (процентна складова), посилаючись на те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме, порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зважаючи на те, що відповідачка ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотках та пені, не оскаржуючи відмову в задоволенні вимог про стягнення штрафів, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 34097,78 грн., яка складається із наступного: 18603,03 грн. - заборгованість за кредитом, 4 441,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11 053,48 грн. - заборгованість за пенею, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту, відсотках та пені, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається із матеріалів справи, між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 , шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання, 08 серпня 2011 року було укладено в письмовій формі кредитний договір та відповідачці надавалися кредитні картки «Універсальна» за № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , зі строком дії останньої із них до останнього дня вересня 2021 року (а.с. 87 - 95).

Згідно наданих позивачем доказів, у тому числі й фото з ЄСК, ОСОБА_1 особисто отримала кредитні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , що не спростовано в апеляційній скарзі.

Колегією суддів досліджено виписку за рахунком ОСОБА_1 , з якої вбачаються операції за картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , зокрема, зняття готівкових коштів, оплата товарів у магазинах, поповнення карткового рахунку (а.с. 45-47, 96-105).

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що надані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідачка ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, з вересня 2011 року користувалася кредитними коштами, наданими їй ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі строком дії до останнього дня вересня 2021 року.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 08.08.2011 року за умовами якого відповідачці ОСОБА_1 надано кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10 000,00 грн.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 не виконувала умови договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідачки ОСОБА_1 суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18 603,03 грн., визначеному згідно розрахунку позивача, який перевірено колегією суддів і з яким колегія судів не погоджується, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування карти, ОСОБА_1 23 жовтня 2014 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 0 грн; 15 серпня 2016 року - збільшено до 500 грн.; 29 травня 2017 року - збільшено до 6000 грн.; 30 серпня 2017 року - збільшено до 8000 грн.; 25 жовтня 2017 року - збільшено до 10000 грн.; 27 липня 2018 року - знижено до 0 грн. (а.с. 44). Тобто, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було встановлено обмеження встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та позичальник не могла зняти грошові кошти в сумі, що перевищують розмір встановленого кредитного ліміту - 10 000,00 грн.

Як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором б/н від 08.08.2011 року, до розміру заборгованості за тілом кредиту позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було включено нараховані відсотки, штрафи та пеня у загальному розмірі 14 328,76 грн. (а.с. 7), щодо стягнення яких позивачем також заявлені окремі позовні вимоги, що не відповідає не тільки умовам кредитного договору, але й загальним засадам бухгалтерського обліку, є незрозумілим та неправомірним.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що, з урахуванням положень ст. 1055 ЦК України, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту, яка обліковується за ОСОБА_1 , станом на 14 листопада 2018 року, в сумі 4 274,27 грн., у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за тілом кредиту підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти з рахунку були зняті не відповідачкою ОСОБА_1 колегією суддів не приймаються, як такі, що не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Зокрема, стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що відповідачка ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачкою ОСОБА_1 не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, жодних доказів (окрім посилання на факт зняття коштів шахрайським шляхом - а.с. 62 зворот) на підтвердження того, що грошові кошти з кредитної картки, яку ОСОБА_1 отримала у Банку, були зняті третіми особами внаслідок шахрайських дій.

Оскільки, ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання по сплаті кредиту належним чином, то вона повинна нести цивільно-правову відповідальність за невиконання зобов`язання.

Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчується в останній день вересня 2021 року, то у банка наявні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом та інших платежів, зокрема пені, по 14 листопада 2018 року, тобто в межах заявлених вимог.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між сторонами укладено шляхом підписання ОСОБА_1 Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої остання погодилася, що вказана Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

У заяві позичальника від 08.08.2011 року процентна ставка та неустойка не зазначені.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, тобто суми, яку фактично отримав в борг позичальник, стягнути складові його повної вартості, зокрема 4 441,27 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, які розраховано із ставки 3,6:% на місяць від просточеної суми кредиту, 11 053,48 грн. - заборгованості за пенею, яка розрахована позивачем взагалі без зазначення вихідних даних, з урахуванням яких проведено такий розрахунок.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.08.2011 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, 12 місяців з моменту підписання, пунктом 1.1.7.31 згаданих Умов, позовну давність щодо вимог банку встановлено 50 років.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщеніх на сайті: https://privatbank.ua/terms/ розумів відповідач ОСОБА_2 та ознайомився і погодився з ними підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, 08.08.2011 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 27.11.2018 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року та доводи апеляційної скарги в цій частині є цілком прийнятними та обгрунтованими, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для застосування до правовідносин сторін Умов та Правил банківських послуг.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 08.08.2011 року було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої остання своїм підписом засвідчила, що отримала кредит з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним за базовою ставкою 2,5 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше (а.с. 84).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Відповідачка ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та фінансові умови надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якими погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів і неустойки за порушення виконання зобов`язань.

Доводи ж відповідачки ОСОБА_1 про те, що між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було досягнуто згоди щодо розміру щомісячних відсотків за користування кредитом та пені за порушення строків виконання зобов`язань є неспроможними та спростовуються Заявою позичальника ОСОБА_1 від 08 серпня 2011 року та Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які підписані нею особисто та чинність яких останньою не ставилась під сумнів в апеляційній скарзі.

Заборгованість відповідачки ОСОБА_1 по відсотках за користування кредитом, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, які зазначені у виписці по особовому рахунку, станом на 14.11.2018 року, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 2,5% на місяць складає 3 084 грн., у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відсотків за користування кредитом підлягає зміні.

Заборгованість відповідачки ОСОБА_1 по пені за прострочення виконання зобов`язань за Кредитним договором б/н від 08.08.2011 року, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, які зазначені у виписці по особовому рахунку, та нарахованих судом апеляційної інстанції відсотків на заборгованість за тілом кредиту, станом на 14.11.2018 року, складає 2 959,29 грн.(пеня 1 = 2,5%/30=0,083%; 7358,49 грн. (4274,27 грн. + 3084,22 грн.) х 0,083% х 352 = 2149, 86 грн.; пеня 2 = 7358,49 грн. (4274,27 грн. + 3084,22 грн.) х 1% х 11 місяців = 809,43 грн.), у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відсотків за користування кредитом підлягає зміні.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідачки пені при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам при виникненні прострочення на суму від 100 грн., а також інших платежів, оскільки сама заява позичальника та вищезазначена Довідка таких умов не містять, а доказів укладення інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалося вище, позивачем суду не надано.

Не приймаються колегією суддів аргументи апеляційної скарги й щодо наявності правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявлено позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею, розрахунок якої проведено в межах 12 місяців, які передували зверненню до суду з даним позовом, тобто в межах строків спеціальної позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, зміні в частині визначеного судом розміру заборгованості, який стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та зменшує цей розмірі з 1 762,00 грн. до 500,76 грн., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (28,42% від заявленої суми).

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 891,85 грн. (а.с. 71), що відповідає розміру, встановленому Законом України «Про судовий збір», та є пропорційним до задоволеної частини вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 15 березня 2019 року в частині розміру заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», змінити, та зменшити розмір тіла кредиту з 18 603,03 гривень до 4 274 (чотирьох тисяч двісті сімдесяти чотирьох) гривень 27 (двадцяти семи) копійок, зменшити розмір відсотків з 4 441,27 гривень до 3 084 (трьох тисяч вісімдесяти чотирьох) гривень 22 (двадцяти двох) копійок, зменшити розмір пені з 11 053,48 гривень до 2 929 (двох тисяч дев`ятисот п`ятдесяти дев`яти) гривень 29 (двадцяти дев`яти) копійок.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 15 березня 2019 року в частині загального розміру заборгованості за кредитом, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», змінити, зменшивши цей розмірі з 34 097,78 гривень до 10 317 (десяти тисяч триста сімнадцяти) гривень 78 (сімдесят вісім) копійок.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 15 березня 2019 року в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», змінити, зменшивши цей розмір з 1 762,00 гривень до 500 (п`ятисот) гривень 76 (сімдесяти шести) копійок.

В іншій частині рішення суд залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі 1 891 (одна тисяча вісімсот дев`яноста одна) гривня 85 (вісімдесят п`ять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: