Справа № 201/8270/19
Провадження №2з/201/218/2019
У Х В А Л А

ПРО ВІДМОВУ В ЗАБЕЗПЕЧЕННІ ПОЗОВУ

19 липня 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИЛА:

17.07.2019р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій вона просила заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме/рухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме/рухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме/рухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав власності на нерухоме/рухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо оформлення/державної реєстрації прав власності на нерухоме та рухоме майно, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 ; комору АДРЕСА_2 ; автомобіль BMW X5; будівлю кормоцеху та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ; будівлі корівників, що розташовані за адресами: АДРЕСА_4 та 121; Ѕ частину будівлі телятника-профілакторія, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; Ѕ частину будівлі телятника, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 ; автомобіль AUDI А3. Також просила накласти арешт на все це майно та грошові кошти, наявні на рахунках ОСОБА_2 в АТ КБ «ПриватБанк».

В обґрунтування вимог, заявниця посилалася на те, що має намір звернутися до суду із позовною заявою про поділ майна подружжя, оскільки між сторонами погіршилися стосунки і з`явилися непорозуміння щодо порядку і наявності права користування вищевказаним нерухомим майно. А тому, з метою забезпечення ефективного захисту прав заявниці у майбутньому спорі щодо поділу майна подружжя, просила вжити заходи забезпечення позову щодо вищевказаного майна та грошових коштів, оскільки відповідачем вчиняються дії щодо продажу спірного майна.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову, вважаю за можливе в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень п. 3, 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про вжиття заходів забезпечення позову має містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З наданих заявницею до заяви про вжиття заходів забезпечення позову документів вбачається, що 14.02.2014р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, зареєстрований в Красногвардійському ВДРАЦС РС ДМУЮ, актовий запис № 99.

З Інформації Державних реєстрів, яка надана заявницею і сформована станом на 09.01.2019р., вбачається, що власницею нерухомого майна комори АДРЕСА_5 , в будинку АДРЕСА_6 та квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (право власності зареєстроване на підставі договорів про сплату пайових внесків, серія та номер 46/2/89/К від 21.01.2016р. та № 22/2 від 26.02.2015р.).

Крім того, заявниця є власницею автомобіля BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Власником наступного рухомого та нерухомого майна є ОСОБА_2 , а саме:

-будівлі кормоцеху та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 (право власності зареєстровано на підставі договорів купівлі-продажу, виданих 02.03.2018р. приватним нотаріусом ДМНО Новіковою Н.А.);

-будівель корівників, що розташовані за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_7 (право власності зареєстроване на підставі договорів купівлі-продажу від 24.01.2017р. та 15.07.2016р., виданих приватним нотаріусом ДМНО Новіковою Н.А.);

- Ѕ частини будівлі телятника-профілакторія, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ( право власності зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2015р., виданого приватним нотаріусом ДМНО Румянцевою Т.В);

-Ѕ частини будівлі телятника, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 (право власності зареєстроване на підставі договору дарування від 29.01.2015р., виданого приватним нотаріусом ДМНО Румянцевою Т.В.)

-автомобіль AUDI А3, державний номер НОМЕР_2 .

Також заявницею надана ксерокопія декларації про доходи ОСОБА_2 , до якої додані дані про його банківські рахунки в АТ КБ «ПриватБанк».

Посилаючись на те, що заявницею буде подана позовна заява про поділ майна подружжя, ОСОБА_1 не зазначає, яке саме нерухоме майно буде предметом поділу спільного майна подружжя, адже в заяві про вжиття заходів забезпечення позову заявниця просить накласти арешт та заборону відчуження лише на Ѕ частину будівлі телятника-профілакторія та Ѕ частину будівлі корівника, в той час, як згідно Інформації Державних реєстрів ОСОБА_2 є власником всього цього майна.

Так, будівля телятника-профілакторія, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_2 і право власності на Ѕ частину зареєстровано 27.03.2015р., номер запису 9208881, вчинений на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2015р. приватним нотаріусом ДМНО Румянцевою Т.В., реєстровий номер 553, а право власності на іншу Ѕ частину зареєстровано 24.03.2015р., номер запису 9161051, вчинений на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2015р. приватним нотаріусом ДМНО Румянцевою Т.В, реєстровий номер 530.

Право власності на Ѕ частину будівлі телятника, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , за ОСОБА_2 зареєстровано 29.01.2015р., номер запису 8533937, вчинений на підставі договору дарування від 29.01.2015р. приватним нотаріусом ДМНО Румянцевою Т.В., реєстровий номер 164, а на іншу Ѕ частину, право власності зареєстровано 28.01.2015р., номер запису 8530853, вчинений на підставі договору дарування від 28.01.2015р., виданого приватним нотаріусом ДМНО Румянцевою Т.В., реєстровий номер 161.

В якості доказів наявності у ОСОБА_2 рахунків в АТ КБ «ПриватБанк», заявниця надає ксерокопію податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2018рік, яка не містить підпису особи, що її подала, та відмітки ДФС про прийняття цієї декларації, а тому в розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України цей доказ не може бути прийнятий як належний та допустимий.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 може реалізувати майно, що є спільним майном подружжя, заявниця не надає належних доказів, які свідчать про вчинення ним будь-яких дій, спрямованих на продаж спірного майна подружжя. Ззазначаючи про виставлення майна на продаж на веб-сайтах, заявниця не надає фото цих оголошень або посилання на сторінку сайтів в мережі Інтернет для огляду.

Таким чином, з урахуванням доказів, наданих ОСОБА_1 до заяви про вжиття заходів забезпечення позову, до подачі позовної заяви не можливо з`ясувати обсяг позовних та пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на спірне майно, враховано те, що заява не містить обґрунтування необхідності вжиття саме такого виду забезпечення позову, як накладення арешту, який пов`язаний із суттєвим обмеженням власника у праві власності.

Також, при винесенні даної ухвали враховано, що право власності на частину майна, на яке заявниця просить накласти арешт та заборону відчуження, належить саме їй, а тому відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі якщо вона має припущення, що це майно може бути відчужене без її згоди, то вона не позбавлена права подати до відповідних органів заяву про зупинення проведення реєстраційних дій, а саме про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Приймаючи до уваги вищевикладене, вважаю за можливе відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст. 149, 150, 151,260, 353 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИЛА :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви -відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.