ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 383/876/18

провадження № 22-ц/4809/866/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Карпенка О.Л., Чельник О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області у складі судді Адаменко І.М. від 06 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення боргу із спадкоємців за договором позики спадкодавця,-

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 04 лютого 2011 року він укладав договір позики з ОСОБА_4 , за умовами якого останній отримав у нього кошти в розмірі 40 000 грн., зі сплатою 30 % річних та кінцевим терміном повернення до 04.02.2016 року, що підтверджується розпискою. Однак, по закінченню зазначеного строку ОСОБА_4 борг не повернув, що з урахуванням 30% річних становить 112 000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_1 .

20.12.2017 року він, за місцем відкриття спадщини, до приватного нотаріуса Апостолівського районного суду Дніпропетровської області Штефан Валентин Володимирівни направив претензію кредитора до спадкоємців ОСОБА_4 для доведення до відома про зобов`язання задовольнити вимоги кредитора за договором позики від 04.02.2011 року в сумі 112 000 грн.

Приватним нотаріусом було повідомлено ОСОБА_1 щодо претензії кредитора. У зв`язку з чим, 03.02.2018 року він отримав від відповідача повідомлення про те, що він не визнає його вимоги щодо наявності боргу у померлого, оскільки розписка є фіктивною.

Посилаючись на те, що відповідачем не задоволено його вимоги в межах одержаного у спадщину майна, а саме земельної ділянки, просив стягнути з нього на його користь зазначену суму боргу.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивач подав уточнену позовну заяву, в якій зазначав, що після смерті ОСОБА_4 його син ОСОБА_1 отримав у спадок земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,2328 гектарів, грошова оцінка якої становить 196 558 грн., та його дружина ОСОБА_3 , яка складається отримала Ѕ частку житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , вартістю 30 478 грн.

З цих підстав, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 96992 грн., а з ОСОБА_3 15 008 грн. в рахунок погашення боргу і відсотків.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 .

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 86 625,75 грн. в рахунок погашення боргу і 30 % річних за договором позики від 04.02.2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а також судові витрати в розмірі 969,92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 13 403,98 грн. в рахунок погашення боргу і 30 % річних за договором позики від 04.02.2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а також судові витрати в розмірі 150,08 грн.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 лютого 2011 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 в борг 40 000 грн., строком на 5 років, тобто до 04.02.2016 року, та сплатою відсотків в розмірі 30% річних, про що було ним було складено розписку /т.1 а.с.8/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер /т. 1 а.с.9/.

20.12.2017 року ОСОБА_2 направив до приватного нотаріуса Апостолівського районного округу Дніпропетровської області Штефан В.І. претензію до спадкоємців померлого ОСОБА_4 про зобов`язання задовольнити вимоги кредитора за договором позики від 04 лютого 2011 року в сумі 112 000 грн., з яких : 40 000 грн. отримані кошти за розпискою та 72 000 грн. відсотки за користування коштами /т. 1 а.с.10-12/.

Листом від 23.01.2018 року №43(02-14)197-2017 приватний нотаріус Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Штефан В.В. повідомила ОСОБА_2 про те, що його претензію доведено до відома спадкоємців /т.1 а.с.178/.

03 лютого 2018 року на адресу ОСОБА_2 надійшов лист від сина померлого ОСОБА_4 ОСОБА_1 в якому останній повідомив про те, що не визнає вимоги кредитора щодо сплати боргу його покійного батька в розмірі 112000 грн., посилаючись на фіктивність боргової розписки.

З матеріалів спадкової справи №197/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли його син ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_3 , отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.04.2018 року /т. а.с.80-164/.

Спадщина, на яку видане свідоцтво ОСОБА_3 складається із Ѕ частки житлового будинку загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м. з відповідними господарчими і побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.04.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Штефан В.В., за реєстровим №834 /т.1 а.с.157/.

Вартість вказаного житлового будинку з відповідними господарчими і побутовими будівлями і спорудами за даними КП «Апостолівське БТІ» становить 60956 грн., тобто вартість Ѕ його частки становить 30478 грн. /т.1 а.с.127-128/.

Спадщина, на яку видане свідоцтво ОСОБА_1 складається із земельної ділянки наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,2328 га, розташованої на території Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого 15.03.2004 року /т.1 а.с.159/.

Проіндексована нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки станом на 26.09.2018 року складає 196558 грн., що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_6 від 19.12.2018 року /т.1 а.с.243/.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Також, відповідно до статті 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що договір про надання грошової позики від 04 лютого 2011 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у вигляді розписки, містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату його складання, отримання грошових коштів у конкретно визначеній сумі, строк повернення та розмір відсотків за користування коштами.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції встановивши, що договір про надання грошової позики містить усі вищевказані реквізити, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів боргу на користь позивача.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання скаржника на те, що судом не встановлено правову природу правочину між сторонами та не враховано правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, згідно з якою, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а лише зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновкам суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: