Постанова

Іменем України

23 липня 2019 року

м. Київ

справа № 570/4244/16-ц

провадження № 61-32187 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В.,

Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідачі: Великожитинська сільська рада Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області у складі судді Кушнір Н. В. від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області

у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С., Шеремет А. М.,

від 07 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла

його мати - ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на майно,

яке складається з 1/2 частини житлового будинку по

АДРЕСА_1 . Він є спадкоємцем першої черги за законом. Разом з тим, йому стало відомо, що 05 грудня

2012 року померлою ОСОБА_4 було складено заповіт, яким остання усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті їй буде належати і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці - ОСОБА_3 .

Позивач вважав, що оскаржуваний заповіт є нікчемним в силу положень статей 1251, 1257 ЦК України, оскільки він посвідчений неуповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування та складений особою, яка не мала на це права. Так, вказаний заповіт було посвідчено секретарем Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, яку уповноважено у встановленому законом порядку рішенням сільської ради

на це не було. Крім того, заповіт було складено у с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області, а посвідчено на дому спадкодавця

у зв`язку з його хворобою у с. Бармаки Рівненського району Рівненської області, що свідчить про складання заповіту особою, яка не мала на це права, так як померла ОСОБА_4 місця складання заповіту не відвідувала.

Посилаючись на викладене, а також на положення статей 1251, 1257 ЦК України, пункту 1.4 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) ОСОБА_1 просив суд встановити складений 05 грудня 2012 року померлою ОСОБА_4 заповіт нікчемним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 23 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що оскаржуваний заповіт було складено та посвідчено повноваженим секретарем сільської ради відповідно до вимог чинного законодавства, а відсутність волевиявлення заповідача на складання заповіту позивач не довів.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилено, а рішення Рівненського районного суду Рівненської від 23 березня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також зазначив, що оспорюваний заповіт відповідає вимогам щодо його форми та посвідчення, оскільки з його змісту вбачається, що він складений у с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області та посвідчений на дому заповідача у зв`язку з його хворобою уповноваженою у встановленому законом порядку особою - секретарем Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження

у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Рівненського районного суду Рівненської області.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки його доводам про те, що оскаржуваний заповіт було складено особою, яка не мала на це права, оскільки з його змісту вбачається, що він складений у с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області, проте померла ОСОБА_4 цього місця складання заповіту не відвідувала. Крім того, суди не врахували показання свідків, які підтверджували, що заповідач особисто секретарю Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області зміст заповіту не повідомляла, а підписувала уже складений заповіт на дому

у зв'язку з хворобою. Таким чином, суди не дослідили, на чиє прохання було складено заповіт і з чиїх слів, тобто заповідача, чи іншої особи. Саме з наведених підстав було пред'явлено позов, а не щодо форми та змісту заповіту, а також щодо волевиявлення учасника правочину, як помилково зазначив суд.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Форма заповіту передбачає складення його письмово із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними

у статтях 1251-1252 ЦК України (стаття 1247 ЦК України).

Нотаріальні дії вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування на підставі положень статті 1251 ЦК України, з урахуванням вимог Закону України «Про нотаріат» та за процедурою, що визначена Порядком вчинення нотаріальних дій.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 37 Закону України «Про нотаріат»

унаселених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, посвідчують заповіти.

За змістом пунктів 1, 2 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами», затвердженої наказом Міністерства юстиції України

від 25 серпня 1994 року №22/5, у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів відповідно до статті 37 Закону України «Про нотаріат» мають право посвідчувати заповіти. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських рад вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення таких дій.

Пунктом 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

Судами встановлено, що на час посвідчення оспорюваного заповіту обов`язки по вчиненню нотаріальних дій згідно з рішенням Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області покладено на секретаря виконавчого комітету Великожитинської сільської ради Рівненського району Рівненської області - Мельничук В. П. (а. с. 87).

Із тексту оспорюваного заповіту також вбачається, що у ньому заначено місце його складання, а саме - с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області, а у посвідчувальному написі зазначено, що він посвідчений у зв`язку з хворобою заповідача на дому у с. Бармаки Рівненського району Рівненської області, що відповідає пункту 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій.

За таких обставин суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що позивачем не доведено, що оспорюваний заповіт не відповідає вимогам закону та в силу цього є нікчемним, оскільки його складено письмово та посвідчено

у встановленому порядку уповноваженою на це особою органу місцевого самоврядування.

Посилання касаційної скарги на те, що позовні вимоги про визнання заповіту нікчемним з підстав форми та посвідчення не заявлялись безпідставні, так як зі змісту позову вбачається, що позивач посилався на положення частини першої статті 1257 ЦК України, зокрема про те, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме щодо місця складання заповіту та його посвідчення.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не дослідили посилання позову

на порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, зокрема пункту 1.4 Розділу ІІІ, є безпідставними, так як суди надали належну правову оцінку всім твердженням позивача, у тому числі перевірили складений заповіт на відповідність розділів І, ІІ, ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій і порушень не встановили.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 березня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 07 червня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Д. Д. Луспеник