Справа № 333/796/19
Провадження № 2/333/1050/19
15 липня 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді Дмитрієвої М.М.,
за участю секретаря Здановської К.Ю.,
представника позивача Железняка Л .В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку, -
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
21 лютого 2003 року за договором купівлі - продажу позивач ОСОБА_3 придбала у відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
За вказаним житловим будинком зареєстрована земельна ділянка, площею 0,0399 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка на теперішній час відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 16 серпня 2002 року належить ОСОБА_4 .
При укладенні договору купівлі - продажу будинку між сторонами не був укладений договір купівлі - продажу земельної ділянки.
Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок до особи переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, то позивач вважає, що він отримав у власність земельну ділянку при укладенні договору купівлі - продажу будинку.
Позивач просить визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0399 га., цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 16 серпня 2002 року, виданого за рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 170/68 від 05 червня 2002 року, зареєстрованого у реєстрі Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 916, значиться за ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 12 лютого 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання.
18 квітня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання позивач ОСОБА_6 , повідомлена своєчасно та належним чином, не з`явилася, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутністю. Вказано, що на позовних вимогах вона наполягає, в разі неявки відповідачів не заперечує проти винесення заочного рішення.
Представник позивача - адвокат Железняк Л.В. у судовому засіданні позовні вимог підтримав, просив задовольнити, вказав, що не заперечує проти винесення заочного рішення через неявку відповідачів.
Відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , повідомлені своєчасно та належним чином, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України, у судове засідання не прибули, причини їх неявку суду не відомі.
Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
На підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 16 серпня 2002 року Запорізькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету ЗМР народних депутатів від 05 червня 2002 року за № 170/68 ОСОБА_4 належить земельна ділянка, площею 0,0399 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Земля передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.
21 лютого 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі продажу житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_7 придбав 2/3 частин, а ОСОБА_8 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці.
25 листопада 2005 року ОСОБА_3 отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці.
05 червня 2008 року на підставі договору купівлі продажу із ОСОБА_9 позивачем ОСОБА_3 набуте право власності 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти.
У договорах купівлі - продажу частин житлового будинку відсутній кадастровий номер земельної ділянки.
Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, що іншим чином підтвердити право власності позивача на земельну ділянку неможливо, то суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 120 ЗК України, ст. 392 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 206, 265 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0399 га., цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 16 серпня 2002 року, виданого за рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 170/68 від 05 червня 2002 року, зареєстрованого у реєстрі Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 916, значиться за ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_3 , НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 384, 20 грн.
Стягнути з ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_3 , НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 384, 20 грн.
Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку в Запорізький апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення суду залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текс рішення суду складено 26 липня 2019 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва