Ухвала

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 569/1799/16-ц

провадження № 61-19000св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Боймиструка С. В., Григоренка М. П., від 09 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визначення розміру моральної шкоди.

Заяву мотивовано тим, що 21 червня 2015 року прокуратурою м. Рівне складено відносно нього протокол про вчинення корупційного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-7 КУпАП. Постановою Рівненського міського суду від 16 липня 2015 року його було визнано винним у вчиненні цього адміністративного порушення та притягнуто до адміністративної відповідальності із застосуванням до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Однак постановою Апеляційного суду Рівненської області від 21 серпня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Посилався на те, що строк його перебування під судом становив 2 місяці,

а незаконне притягнення до адміністративної відповідальності порушило його звичайний режим життя, зумовило емоційну пригніченість, в тому числі у зв`язку із поширенням відповідної інформації в пресі. Зазначене завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 58 960 грн, а тому просив на підставі статей 1, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) визначити розмір спричиненої моральної шкоди у вказаному вище розмірі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у складі судді Ковальова І. М. від 07 вересня 2016 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визначено ОСОБА_1 розмір моральної шкоди, яка заподіяна йому за час перебування під слідством та судом з 21 червня по 21 серпня 2015 року у сумі 2 496, 90 грн. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 496, 90 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник перебував під слідством та судом протягом 2 місяців, відносно нього було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2016 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону має лише особа, щодо якої застосовано адміністративне стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і справу відносно якої закрито. Крім того, заявник обґрунтовував свої вимоги тим, що йому завдано моральної шкоди внаслідок поширення прокурором у мережі інтернет інформації про складення відносно нього протоколу про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, однак такої підстави для відшкодування шкоди Законом не передбачено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що він не пред`являв заяви про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із поширенням у ЗМІ інформації щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, посиланням на поширення такої інформації у ЗМІ він лише обґрунтовував розмір моральної шкоди, спричиненої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, суд апеляційної інстанції вийшов за межі його апеляційної скарги, оскільки він оскаржував судове рішення лише в частині розміру моральної шкоди, тоді як суд апеляційної інстанції повністю відмовив у задоволенні заяви, зазначивши про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою цього ж суду від 08 листопада

2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

10 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 червня 2015 року прокуратурою м. Рівне відносно ОСОБА_1 складено протокол про вчинення адміністративного корупційного правопорушення за частиною першою статті 172-7 КУпАП.

Постановою Рівненського міського суду від 16 липня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного порушення, притягнуто до адміністративної відповідальності із застосуванням до нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 21 серпня 2015 року постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня

2015 року скасовано, а провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 257 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позиція Верховного Суду

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду

Відповідно до частини другої статті 1176 ЦК Україниправо на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповіднодо пункту 4 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша

статті 13 Закону).

Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення), пунктом 11 якого передбачено, що для визначення розміру шкоди, переліченої у пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи - в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне порушення.

Таким чином шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України та статтею

1 Закону.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України) (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня

2016 року у справі № 6-440цс16).

Виходячи із наведеного, аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що відшкодування моральної шкоди на підставі частини першої статті 1176 ЦК України і Закону здійснюється лише у разі закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Одночасно з цим, питання відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності із застосуванням такого адміністративного стягнення як штраф, вирішується на загальних підставах відповідно до статті 1174 ЦК України у порядку цивільно-правового спору шляхом подання позовної заяви, а не на підставі частини першої статті 1176 ЦК України та Закону.

При цьому необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які довести повинен позивач.

Тобто, дії, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_1 фактично посилається на незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності та застосування адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу.

Заявник мав можливість і скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення як у суді першої так і апеляційної інстанцій. У результаті розгляду його апеляційної скарги прийнято постанову, якою провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 257 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Ніякі заходи примусу зі сторони держави до особи не застосовувалися. Витрати на погашення штрафу, накладеного судом першої інстанції, заявник не поніс, оскільки судове рішення про накладення на нього вказаного адміністративного стягнення не набуло законної сили.

При цьому конструкція частини першої статті 1176 ЦК України та

Положення свідчить про те, що відшкодування шкоди на підставі зазначеної статті та Закону може мати місце лише у разі незаконного притягнення особи до адміністративної відповідальності у вигляді накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, а тому посилання заявника на наявність підстав для відшкодування моральної шкоди відповідно до вказаних норм законодавства колегія суддів вважає необґрунтованими.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, прийнятій за наслідками розгляду касаційної скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Жовтневого районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Дніпропетровської області, Центрально-міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за аналогічних фактичних обставин справи дійшла протилежного висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону (справа

№ 212/6729/16-ц, провадження № 61-32897св18).

Зазначене свідчить про існування різного підходу до розуміння та тлумачення положень частини першої статті 1176 ЦК України та

статті 1 Закону між судовими колегіями різних судових палат Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині другій статті 403 ЦПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що вирішення цих правових питань з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах викликає необхідність формування єдиної правозастосовної практики, що підлягає вирішенню Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду.

Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Згідно з частиною другою статті 403 ЦПК України та з урахуванням наведеного наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 569/1799/16-ц (провадження

№ 61-19000св18) за заявою ОСОБА_1 про визначення розміру моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада

2016 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович