КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8948/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2019 року місто Київ

справа № 755/19085/18

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Астахової О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Планета Страхування» про стягнення викупної суми страхової виплати,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Планета Страхування» на свою користь викупну суму страхової виплати у розмірі 67973,90 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 31 травня 2008 року між ним та ЗАТ «Страхова компанія «Планета страхування»було укладено договір добровільного страхування життя № 001926/0508-3.

Вказував, що суттєвими умовами договору було визнано наступні умови: нетто-тариф (вказаний у долях від страхової суми) 0,039884; загальний страховий платіж 1000 доларів США, страхова сума 17551 доларів США, гарантований розмір інвестиційного доходу, що використовується при розрахунку, складає 4% річних, строк дії договору страхування 25 років.

Зазначав, що 16 червня 2015 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «Планета Страхування» укладено додаткову угоду до договору добровільного страхування життя №001926/0508-3, якою було внесено зміни щодо нетто-тарифу, який склав 0,025614009, гарантованої страхової суми - 3 904,11 доларів США, строку дії договору - 12 років, визначено кінцеву дату виконання 30 травня 2020 року.

08 серпня 2017 року сторони уклали додаткову угоду до договору за якою нетто-тариф склав 0,04133, гарантована страхова сума склала 2419 доларів США.

Посилався на те,що він свої зобов`язання передбачені договором добровільного страхування життя та додатковими угодами до нього виконував належним чином, сплачуючи всі необхідні платежі.

Вказував, що 31 серпня 2018 року він звернувся до відповідача з заявою щодо дострокового припинення дії договору та виплати викупної суми у зв`язку з розпорядженням від 12 грудня 2017 року №4464 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг ПАТ «Страхова компанія «Планета страхування», яку відповідач отримав 11 вересня 2018 року.

Вказував, що станом на 26 листопада 2018 року відповіді на свою заяву він не отримав, а тому вважає, що згідно умов договору та вимог чинного законодавства, за умови сповіщення іншої сторони завчасно, але не менше як за 30 днів до дати припинення, має право дострокового припинення даного договору.

Зазначав, що у разі дострокового припинення договору, вінмає право отримати викупну суму, яка відповідно до умов додаткової угоди від 08 серпня 2017 року становить 2419,00 доларів США, що еквівалентно 68360,94 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову порушив норми ЦПК та Закону України «Про страхування».

Вказував, що позивачу стала відома інформація про розпорядження від 12 грудня 2017 року №4464 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг ПАТ «Страхова компанія «Планета страхування», що означає, що страхова компанія не матиме можливості виконувати свої зобов`язання перед страхувальниками та взагалі проводити будь-яку діяльність у сфері страхування.

Зазначав, що позивач звернувся завчасно до відповідача із заявою про дострокове розірвання договору страхування та виплату викупної суми, останнє звернення від 31 серпня 2018 року, яке було отримано відповідачем 11 вересня 2018 року, а тому згідно чинного законодавства та умов договору, вважає, що 11 жовтня 2018 року є датою припинення договору добровільного страхування життя № 001926/0508-3.

Посилався на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки відповідним доказам та обґрунтовуванням позивача, що спричинило негативні наслідки для самого позивача та порушило його права.

Вказував на те, що відповідач не спростував позицію позивача, не надав належних та допустимих доказів того, що позиція позивача не вірна та не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відзиву на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Київського апеляційного суду не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Страхова компанія «Планета страхування» було укладено договір добровільного страхування життя №001926/0508-3. Термін дії якого становить 25 років (а.с. 9-10).

Відповідно до п.1.1 договору страховик при настанні страхового випадку бере на себе зобов'язання виплатити страхову суму страхувальнику чи іншим особам, що визначені страхувальником, або на користь якого/яких укладений договір страхування, а страхувальник зобов'язався сплачувати страхові платежі (внески, премії) у встановлені відповідачем терміни та виконувати інші умови договору.

Пунктом 1.2 договору визначено, що він укладений на випадок дожиття та смерті застрахованої особи.

Відповідно до п.6 договору перелік страхових випадків, за яким страховим випадком за основним страхуванням життя є: дожиття застрахованої особи до закінчення терміну дії страхового захисту; природня смерть застрахованої особи під час страхового захисту; смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку під час дії страхового захисту; не визнаються страховими випадками, зазначені у «Правилах Страхування» (пункт 3.3).

Пунктом 7.1 зазначеного договору встановлено нетто-тариф (вказаний у долях від страхової суми) - 0,039884 та гарантована страхова сума - 17551,00 доларів США.

Загальний страховий платіж складає 1000,00 доларів США (п.7.2 договору).

16 червня 2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «Планета Страхування» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору добровільного страхування життя №001926/0508-3 від 31 травня 2008 року, відповідно до якої внесено зміни, зокрема до нетто-тариф, який склав 0,025614009, гарантованої страхової суми - 3904,11 доларів США, загального страхового платежу, який склав 100,00 доларів США, періодичність сплати платежу - один раз на рік, строк дії договору - 12 років, тобто до 30 травня 2020 року.

Також сторони доповнили Розділ 14 договору добровільного страхування життя №001926/0508-3 пунктом 14.3, відповідно до якого дострокове припинення договору можливе лише за згодою сторін.

08 серпня 2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «Планета Страхування» та позивачем укладено додаткову угоду до договору добровільного страхування життя №001926/0508-3 від 31 травня 2008 року, відповідно до якої сторони доповнили Розділ 14 договору пунктом 14.4, яким визначили, що дострокове припинення дії договору можливе лише за згодою сторін. В односторонньому порядку дострокове припинення дії договору здійснюється на підставі п.3 ст.28 Закону України «Про страхування».

31 серпня 2018 року позивач направив на адресу відповідача заяву про дострокове припинення дії договору добровільного страхування життя № 001926/0508-3 від 31 травня 2008 року та виплату йому викупної суми (а.с.18, 19).

Вказану заяву відповідача отримав 11 вересня 2018 року, що підтверджується даними відстеження поштового відправлення ПАТ «Укрпошта» (а.с.20).

Однак, матеріали справи не містять інформації щодо результатів розгляду даної заяви.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідно до умов договору та діючого законодавства, він має право на дострокове розірвання договору за умови звернення до відповідача за 30 днів з відповідною заявою про припинення договору, а у разі дострокового припинення договору він має право отримати викупну суму у розмірі 67973,90 грн.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст.16 вказаного Закону визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони укладаючи договір добровільного страхування життя №001926/0508-3 та додаткові угоди до нього від 16 червня 2015 року та 08 серпня 2017 року досягли згоди з усіх істотних умов договору, визначили їх на власний розсуд і погодили між собою, які є обов`язковими для виконання.

Згідно з ст.997 ЦК України договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом.

Якщо страхувальник прострочив внесення страхового платежу і не сплатив його протягом десяти робочих днів після пред`явлення страховиком письмової вимоги про сплату страхового платежу, страховик може відмовитися від договору страхування, якщо інше не встановлено договором.

Страхувальник або страховик може відмовитися від договору страхування в інших випадках, встановлених договором.

Страхувальник або страховик зобов`язаний повідомити другу сторону про свій намір відмовитися від договору страхування не пізніш як за тридцять днів до припинення договору, якщо інше не встановлено договором.

Страховик не має права відмовитися від договору особистого страхування без згоди на це страхувальника, який не допускає порушення договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо страхувальник відмовився від договору страхування (крім договору страхування життя), страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення строку договору, з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, та фактично здійснених страховиком страхових виплат.

Якщо відмова страхувальника від договору обумовлена порушенням умов договору страховиком, страховик повертає страхувальникові сплачені ним страхові платежі повністю.

Якщо страховик відмовився від договору страхування (крім договору страхування життя), страховик повертає страхувальникові сплачені ним страхові платежі повністю.

Якщо відмова страховика від договору обумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, страховик повертає страхувальникові страхові платежі за період, що залишився до закінчення строку договору, з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, та фактично здійснених страхових виплат.

Наслідки відмови від договору страхування життя встановлюються законом.

Якщо страхувальник або страховик відмовився від договору страхування, договір припиняється.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про страхування» дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі:

1) закінчення строку дії;

2) виконання страховиком зобов`язань перед страхувальником у повному обсязі;

3) несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред`явлення такої вимоги страхувальнику якщо інше не передбачено умовами договору;

4) ліквідації страхувальника - юридичної особи або смерті страхувальника - фізичної особи чи втрати ним дієздатності, за винятком випадків, передбачених статтями 22, 23 і 24 цього Закону;

5) ліквідації страховика у порядку, встановленому законодавством України;

прийняття судового рішення про визнання договору страхування недійсним;

6) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно з ч.ч.2, 3, 6 ст.28 Закону України «Про страхування» дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. Дія договору особистого страхування не може бути припинена страховиком достроково, якщо на це немає згоди страхувальника, який виконує всі умови договору страхування, та якщо інше не передбачено умовами договору та законодавством України.

Про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов`язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування, якщо інше ним не передбачено.

У разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя.

Позивач зазначає, що у зв`язку розпорядженням від 12 грудня 2017 року №4464 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг ПрАТ «Страхова компанія «Планета страхування» він висловив бажання припинити договір страхування, у зв`язку із чим звернувся до відповідача із відповідною заявою за 30 днів.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «Планета страхування» не надавала своєї згоди на дострокове припинення договору, строк дії якого спливає 30 травня 2020 року.

Також не встановлено порушення страховиком умов укладеного між сторонами договору.

При цьому, умовами договору добровільного страхування життя №001926/0508-3 від 31 травня 2008 року, додатковими угодами до нього від 16 червня 2015 року та 08 серпня 2017 року, вимогами ЦК України та ст.28 Закону України «Про страхування» не передбачено дострокове припинення договору з підстав, на які посилається позивач, а саме: анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг ПрАТ «Страхова компанія «Планета страхування», оскільки анулювання ліцензії не звільняє відповідача від виконання своїх обов`язків за укладеним з позивачем договором страхування.

А відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки відповідним доказам та обґрунтовуванням позивача, що спричинило негативні наслідки для самого позивача та порушило його права колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції дав належну оцінку доказам, які містяться у матеріалах справи відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Посилання апеляційної скарги на те, що відповідач не спростував позицію позивача, не надав належних та допустимих доказів того, що позиція позивача не вірна та не відповідає вимогам чинного законодавства не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки надання відзиву на позовну заяву та надання доказів, що підтверджує позицію сторони відповідача є його правом, а не обов`язком.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права та колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: