Номер провадження: 22-ц/813/4837/19
Номер справи місцевого суду: 493/709/18
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу заапеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Балтського районного суду Одеської області від 31 січня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 21 червня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір №б/н на отримання кредиту в розмірі 5 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 28.02.2018р. у неї утворилась заборгованість в розмірі 33 794,47 грн., яка складається з наступного:

- 4 563,43 грн. - заборгованості за кредитом;

- 24 213,49 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом;

- 2 932,10 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн. штраф (фіксована частина);

- 1 585,45 грн. штраф (процентна складова).

В добровільному порядку відповідач не погашає борг, не дивлячись на неодноразові нагадування зі сторони банку, тому банк звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити його позовні вимоги ву повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

Відповідач у судовому засідання позов не визнав, з обставинами, викладеними у позовній заяві не згодна, посилаючись на те, що з істотними умовами кредитного договору ознайомлена не була, свій підпис під зазначеними умовами не ставила.

Представник відповідача також позов не визнав, мотивуючи це тим, що за умовами договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 від 21.06.2010р., кінцевий термін повернення кредиту співпадає із строком дії картки. Кредитну картку ОСОБА_2 видали під № НОМЕР_1 . Строк дії кредитної картки визначили як 06/14, що відповідає червню 2014 року.Останнє самостійне погашення відповідачем було проведено 21.03.2012р. в сумі 334, 48 грн. з карткового рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 (а. с. 84).Для того, щоб обновити строк позовної давності банк 22.06.2015р. самостійно провів операцію «Автоматичне погашення простроченої заборгованості (а. с. 78) з карткового рахунку НОМЕР_2 (а. с. 73) в сумі 574,20 грн., що не співпадає з номером карткового рахунку ОСОБА_2 , більш того, проведеного після спливу строку дії кредитної картки за № НОМЕР_1 .

Враховуючи вищевикладене представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову, застосувавши наслідки пропущення строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 31 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 22.07.2019 року.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, які містяться у відзиві адвоката Бузовського О.І. в інтересах ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що перебіг строку позовної давності для захисту порушених прав ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахованої та несплаченої відповідачем спірної суми кредитної заборгованості почався з наступного місяця після здійснення ОСОБА_2 останнього платежу в рахунок погашення заборгованості, а саме з квітня 2012 року. Позивач звернувся до суду 17 квітня 2018 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 21 червня 2010 року, відповідно до укладеного договору №б/н між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , відповідчка отримала кредит у розмірі 5 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, визначеного як 06/14, тобто червень 2014 року.

Відповідач підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій ознайомилась з фінансовими умовами надання кредитки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.

Як встановлено судом першої інстанції, банк свої договірні зобов`язання виконав та надав позичальнику кредитні кошти, а відповідачем умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались.

Дослідивши виписку по картці/рахунку № НОМЕР_3 за період з 01.01.2010р. по 19.06.2016р. (а. с. 74-91) встановлено, що останнє самостійне погашення кредиту відповідачем ОСОБА_2 відбулося 21.03.2012р. в сумі 334,48 грн. з кредитної картки № НОМЕР_1 (а. с. 84), а 22.06.2015р. зафіксована операція ПАТ КБ «ПриватБанк» як «Автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки НОМЕР_2 » в сумі 574,20 грн. (а. с. 78), при цьому кредитна картка ОСОБА_2 № НОМЕР_1 видана терміном до 06/14, що відповідає червню 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що після червня 2014 року картка ОСОБА_2 не перевипускалась, до банківської установи із заявою про закриття карткового рахунку відповідач не зверталась.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов`язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України по справі №6-31цс15 у постанові від 03 червня 2015 року, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За аналогічною правовою позицією у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14 цс 14: за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 19 березня 2014 року (№6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№6-61цс14).

Встановлено, що останнє самостійне погашення кредиту відповідачем ОСОБА_2 відбулося 21.03.2012р. в сумі 334,48 грн. з кредитної картки № НОМЕР_1 (а. с. 84).

Під час розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_2 заявила клопотання про застосування строку позовної давності (а. с. 64-66).

В силу ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, за відсутності поважних причин пропущення позовної давності, є підставою для відмови у позові.

Отже, розглядаючи справу, суд першої вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами та дійшов до обґрунтованого висновку про порушення прав банку відповідачем ОСОБА_1 , шляхом допущення нею заборгованості по кредитному договору, однак у зв`язку із пропущенням строку позовної давності районним судом у задоволенні позовних вимог було обґрунтовано відмовлено.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що здійснення відповідачем 22.06.2015р. платежу у розмірі 574,20 гривень свідчить про факт переривання перебігу позовної давності, оскільки такі твердження ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 30 травня 2018 року у справі №161/20278/14-ц, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказав, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

З наданих до суду розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку, а також інші надані позивачем в обґрунтування позову відомості, не містять доказів того, що цей платіж був здійснений особисто ОСОБА_2 або уповноваженою на це боржником особою, а також що вказаний платіж був направлений на погашення кредитної заборгованості в цілому або в рахунок погашення лише певної частини заборгованості.

Натомість вбачається, що 22.06.2015р. зафіксована операція ПАТ КБ «ПриватБанк» як «Автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки НОМЕР_2 » в сумі 574,20 грн. (а. с. 78), при цьому кредитна картка ОСОБА_2 № НОМЕР_1 видана терміном до 06/14, що відповідає червню 2014 року.

Переривання перебігу позовної давності можливе лише добровільними діями позичальника, банк же не надав на підтвердження таких дій відповідача належних доказів (квитанцій, касових ордерів тощо), а доказування, у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Балтського районного суду Одеської області від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 22 липня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

П.М.Черевко

А.І.Дрішлюк