Дата документу 18.07.2019 Справа № 322/264/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 322/264/19Головуючий у 1-й інстанції Шиш А.Б. Повний текст рішення складено 07.05.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/2461/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Полякова О.З.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Мир» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Мир» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 3-4), в якому просили: розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Торговий дім Мир» 24 січня 2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області, про що в державному реєстрі вчинено запис від 07 грудня 2012 року за № 1250, стягнути з відповідача на їх користь, в рівних долях, 14181,54 грн., в рахунок відшкодування заборгованості зі сплати орендної плати за 2016 - 2018 роки.

В обґрунтування свого позову позивачі зазначали, що 24 січня 2012 року між ТОВ "Торговий дім Мир" та їх матір`ю ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 6,9204 га., кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої на території Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, строком на 10 років, зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області, про що в державному реєстрі вчинено запис від 07 грудня 2012 року за № 1250.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. 11 червня 2015 року вони оформили свої права власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування. З 2016 року відповідач припинив здійснювати їм виплату орендної плати за земельну ділянку. Останній раз він виплатив орендну плату за 2015 рік в сумі 9000,00 грн.

Відповідно до п. 8 договору орендна плата вноситься Орендарем раз на рік після збору урожаю, але не пізніше 31 грудня кожного року. За 2016, 2017, 2018 роки орендна плата відповідачем не сплачувалася.

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначений суддя суду першої інстанції Шиш А.Б. (а.с. 16).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 17) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07 травня 2019 року (а.с. 21-22) позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цій справі задоволено.

Розірвано договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Торговий дім Мир» 24 січня 2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області, про що в державному реєстрі вчинено запис від 07 грудня 2012 року за № 1250.

Стягнуто з ТОВ «Торговий дім Мир» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 7090,77 грн. кожному в рахунок відшкодування заборгованості зі сплати орендної плати за 2016 - 2018 роки, а також по 1152,60 грн. кожному в рахунок відшкодування понесених ними судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ТОВ «Торговий дім Мир» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 28-49) просило рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 52).

В автоматизованому порядку суддею Поляковим О.З. замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 53-54).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 55), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 57).

Позивачі не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 18 липня 2019 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 61-65) всі учасники цієї справи, не з`явились.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

Від відповідача ТОВ «Торговий дім Мир» апеляційному суду надійшло клопотання (а.с. 66-67), в якому останній просив відкласти розгляд цієї справи, оскільки представник товариства не має змоги бути присутнім під час слухання даної справи.

При цьому, встановлено, що ТОВ «Торговий дім Мир» є юридичною особою (а.с. 34-39) та у ньому працює не 1 (одна) особа (а.с. 41-43), належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Клопотання подано відповідачем апеляційному суду в день судового засідання директором ОСОБА_4 через канцелярію особисто, тобто останній мав можливість бути присутнім в апеляційному суді та представляти інтереси відповідача у цій справі у цей день.

В клопотанні відповідача не зазначено, хто саме є представником відповідача ТОВ «Торговий дім Мир» у цій справі, окрім ОСОБА_4 , матеріали цієї справи докази останнього не містять, (ПІБ, підстави представництва) та чому він не має змоги бути присутнім у даному судовому засіданні у цій справі в апеляційному суді, взагалі не надано доказів останнього до клопотання .

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Встановлено, що апеляційне провадження у цій справі відкрито 21 червня 2019 року (а.с.55).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, у період з 29 липня 2019 року по 30 серпня 2019 року включно суддя-доповідач Гончар М.С. буде перебувати за графіком у щорічній відпустці (а.с.68).

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив у задоволенні клопотання відповідача ТОВ «Торговий дім Мир» про відкладення розгляду цієї справи апеляційним судом відмовити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ТОВ «Торговий дім Мир» не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивачів у повному обсязі у цій справі, керувався ст. ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України, та виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивачів у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 24 січня 2012 року між ТОВ «Торговий дім Мир» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 6,9204 га., кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої на території Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, строком на 10 років (копія а.с. 8-9).

Вказаний договір був зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області, про що в державному реєстрі вчинено запис від 07 грудня 2012 року за № 1250.

Відповідно до п. 8 вищевказаного договору орендна плата вноситься орендарем раз на рік після збору урожаю, але не пізніше 31 грудня кожного року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються спадкоємцями майна померлої ОСОБА_3 , зокрема вказаної у позові земельної ділянки, по 1/2 частині кожен, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 11 червня 2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ракитянською Т.Г. (копії а.с. 10, 12).

Право власності позивачів на вказану земельну ділянку було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 11 червня 2015 року, що підтверджено витягами з Реєстру від 11 червня 2015 року № 38912260 та № 38912373 (а.с. 11, 13).

Ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як стверджували позивачі у своєму позові у цій справі, і що відповідачем не спростовано у суді першої інстанції, ТОВ «Торговий дім Мир» за 2016, 2017 та 2018 роки орендну плату не сплачувало.

Ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту "д" ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою, є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність розірвати вказаний у позові договір оренди землі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

П. 6 вищезазначеного договору від 24 січня 2012 року встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі із розрахунку 3530,00 грн. щорічно.

П. 11 вищевказаного договору від 24 січня 2012 року встановлено, що у разі невнесення орендної плати у строки визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01 відсотки несплаченої суми за кожен день прострочення.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що станом на 27 лютого 2019 року, розмір заборгованості відповідача з виплати орендної плати складає 10590,00 грн. (3530,00 грн. х 3 роки).

Індекс інфляції складає: за 2016 рік - 1472 гривні 01 копійка (3530 х 141,7); за 2017 рік - 920 гривень 98 копійок (3530 х 126,09); за 2018 рік - 384 гривні 77 копійок, а всього складає 2777 гривень 76 копійок.

Три відсотки річних складають: за 2016 рік - 228 гривень 34 копійки (3530 х 3 / 100 / 365 х 787); за 2017 рік - 122 гривні 44 копійки (3530 х 3 / 100 / 365 х 422); за 2018 рік - 16 гривень 54 копійки (3530 х 3 / 100 / 365 х 57), а всього складає 367 гривень 32 копійки.

Розмір пені складає: за 2016 рік - 277 гривень 81 копійка (3530 х 0,01 / 100 х 787); за 2017 рік - 148 гривень 97 копійок (3530 х 0,01 / 100 х 422); за 2018 рік - 20 гривень 12 копійок (3530 х 0,01 / 100 х 57), а всього складає 446 гривень 90 копійок.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи станом на час її розгляду судом першої інстанції були відсутні та, зокрема, відповідачем суду першої інстанції не надані.

Хоча, встановлено, що відповідач ТОВ «Торговий дім Мир» копію позову, ухвалу про відкриття провадження у цій справі отримало ще 18 березня 2019 року (поштове повідомлення про вручення а.с. 20), своїм правом на подачу відзиву ТОВ «Торговий дім Мир» на вищезазначений позов позивачів у цій справі не скористалось станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції взагалі, та зокрема у встановлений 15-дений строк з дня отримання копії ухвали 18.03.2019 року до 02.04.2019 року включно.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те що із відповідача на користь позивачів також підлягає стягненню в рівних частинах 14181,54 грн. в рахунок погашення заборгованості зі сплати орендної плати за 2016 - 2018 роки.

Доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Торговий дім Мир» є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ТОВ «Торговий дім Мир», передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ТОВ «Торговий дім Мир» не надав суду першої інстанції взагалі будь-яких заперечень проти позову позивачів у цій справі та будь-яких доказів в обґрунтування останніх.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ТОВ «Торговий дім Мир».

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача, є докази, додані відповідачем ТОВ «Торговий дім Мир» до його апеляційної скарги у цій справі, а саме: відомості про виплату грошей позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за 2016-2018 роки лише 24.03.2019 року та 03.04.2019 року (копії а.с.44-47).

При цьому, безпідставними є доводи апеляційної скарги ТОВ «Торговий дім Мир» про те, що воно не могло подати копії цих відомостей про виплату грошей позивачам суду першої інстанції під час розгляду цієї справи, оскільки справа судом першої інстанції розглядалась судом першої інстанції у спрощеному порядку без повідомлення учасників та без проведення судового засідання.

Оскільки, ТОВ «Торговий дім Мир», як відповідач, був не позбавлений права клопотати перед судом першої інстанції про розгляд цієї справи у судовому засіданні з повідомленням сторін чи в силу вимог ст. 43, 49 ЦПК України подавати ці докази (відомості) суду першої інстанції для долучення до матеріалів цієї справи поштою чи через канцелярію суду першої інстанції окремо чи в якості додатку до свого відзиву на позов позивачів у цій справі. Всі ці права роз`яснювались судом першої інстанції відповідачу ТОВ «Торговий дім Мир» в ухвалі про відкриття провадження у цій справі від 07.03.2019 року (а.с. 17), копію якої відповідач отримав 18.03.2019 року (а.с. 20), проте своїми вищезазначеними правами ТОВ «Торговий дім Мир» не скористався у цій справі на свій власний розсуд, що узгоджується із вимогами ст. 20 ч. 1 ЦК України.

Так, дійсно станом на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції у цій справі (07 травня 2019 року) орендна плата відповідачем позивачам за 2016 -2018 року була виплачена (24.03.2019 року та 03.04.2019 року), але про це суду першої інстанції відомо не було, оскільки сторони про це суд першої інстанції не повідомляли, докази не надавали, відповідач відзиву на позов позивач у цій справі не подавав, розгляд цієї справи судом першої інстанції відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Апеляційний суд має переглядати законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі у тому числі в межах матеріалів та доказів, наявних у цій справі на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі, які були досліджені судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуємого рішення суду у цій справі.

Надані відповідачем апеляційному суду відомості про виплату відповідачем позивачам орендної плати за 2016-2018 роки лише 24.03.2019 року та 03.04.2019 року, тобто вже під час розгляду цієї справи судом першої інстанції лише підтверджують правильність висновків суду першої інстанції у цій справі про наявність підстав для дострокового розірвання вищезазначеного договору оренди через систематичність несплати орендної плати з боку відповідача, як орендаря.

Сплачена орендна плата відповідачем на користь позивачів після відкриття провадження у цій справі у добровільному порядку лише 24.03.2019 року та 03.04.2019 року при вищевикладених обставинах не може бути підставою для скасування правильного по суті у цій справі рішення суду першої інстанції апеляційним судом за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, а є вже питанням виконання останнього.

Розраховані у цій справі станом на - 27.02.2019 року інфляція та три відсотки річних по орендній платі, виплата якої відбулась лише після цього - 24.03.2019 року та 03.04.2019 року, а тому ця виплата не впливає на правильність розрахунку суми інфляції та трьох відсотків річних по орендної платі, стягнутих судом першої інстанції оскаржуємим рішенням з відповідача на користь позивачів у цій справі.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Торговий дім Мир» не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ТОВ «Торговий дім Мир» у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 3457,81 грн. (а.с. 27), сплаченого ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Мир» залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 22.07.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Поляков О.З.