Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 367/4587/18

провадження № 61-10419св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року у складі судді Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх виконання.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу із відповідачем залишилася проживати із матір`ю.

Вказувала, що рішенням Володарського районного суду Київської області від 30 квітня 2010 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 350 грн, починаючи з 16 березня 2010 року та до досягнення дитиною повноліття.

Зазначала, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання доньки значно зріс, а розмір аліментів, що періодично відповідач затримує до сплати, навіть частково не відшкодовує витрат на утримання дитини.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини; стягнути з ОСОБА_4 на її користь індексацію по аліментам на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 за період часу з червня 2016 року по вересень 2018 року включно у розмірі 1 175,65 грн; стягнути з ОСОБА_4 на її користь компенсацію понесених додаткових витрат на розвиток здібностей неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 16 125 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів та змінено спосіб їх стягнення. Ухвалено щомісячно стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, починаючи з 23 червня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 індексацію по аліментам на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 за період часу з червня 2016 року по вересень 2018 року включно у розмірі 1 175,65 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач надала належні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту порушення прав дитини на її належне утримання, оскільки розмір сплачуваних відповідачем аліментів є недостатнім для утримання та розвитку дитини, і є меншим законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів, що суперечить вимогам частини другої статті 182 СК України, оскільки прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років з 01 січня 2018 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» становить 1 860 грн на одну особу в розрахунку на місяць. У задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації понесених додаткових витрат на розвиток здібностей неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 16 125 грн, суд відмовив, посилаючись на те, що на утриманні ОСОБА_2 перебувають дружина та двоє неповнолітніх дітей. Крім того, джерелом доходу відповідача є допомога сину -інваліду з дитинства ОСОБА_6 та надбавка за догляд за дитиною-інвалідом.

Суд першої інстанції зазначив, що з доданих позивачем копій фіскальних чеків про оплату вартості одягу, продуктів харчування, неможливо однозначно встановити, що вони були придбані саме для спільної доньки сторін - ОСОБА_3 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 січня 2019 року залишено без руху, запропоновано сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги та надати документ, що підтверджує сплату судового збору. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 січня 2019 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Київський апеляційний суд, визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , виходив із того, що він не усунув недоліки апеляційної скарги у встановлений судом строк.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу на це судове рішення, однак скарга не відповідала вимогам статті 356 ЦПК України, тому ухвалою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху і надано строк для усунення недоліків - протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. Оскільки заявник в установлений судом строк недоліки апеляційної скарги не усунув, то його скарга, відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України, підлягає поверненню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд незаконно повернув йому апеляційну скаргу, пославшись на те, що він не усунув її недоліки, оскільки ухвалу Київського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху у зв`язку із несплатою судового збору ним було отримано 10 квітня 2019 року, судовий збір сплачено 13 квітня 2019 року, а квитанцію про оплату судового збору направлено до апеляційного суду 18 квітня 2019 року, тобто у встановлений частиною другою статті 185 ЦПК України строк.

Крім того зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховані положенні частини шостої статті 124 ЦПК України, а саме те, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відзив на касаційну скаргу позивач до суду не подав

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою судді Верховного Суду від 29 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи з Ірпінського міського суду Київської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх виконання призначено до розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 01 березня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 січня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 січня 2019 року залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання ухвали апеляційного суду.

Копію вказаної ухвали було надіслано ОСОБА_2 у встановленому ЦПК України порядку на адресу, яка була вказана ним в апеляційній скарзі.

Копія ухвали була отримана ОСОБА_2 особисто 10 квітня 2019 року, що підтверджується його розпискою на зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення (а. с. 139).

На виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року заявником було сплачено судовий збір 13 квітня 2019 року, а квитанцію про сплату судового збору направлено до апеляційного суду 18 квітня 2019 року, яку було одержано Київським апеляційним судом 23 квітня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 січня 2019 року визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі частини другої статті 357 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засади судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 КПК України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав особи в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосування процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення Шишков проти Росії (SHISHKOV v. RUSSIA) від 20 лютого 2014 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до вимог частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно із частинами другою та третьою статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та обґрунтованою, оскільки апеляційний суд передчасно прийняв ухвалу про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги особи, яка її подала, не перевіривши виконання заявником вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, чим фактично позбавив права ОСОБА_2 на апеляційне оскарження судового рішення. Судові процедури повинні бути справедливими для усіх учасників процесу, ніхто безпідставно не може бути позбавлений права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу, з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Оскільки особа, яка подала касаційну скаргу, просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, хоча питання відкриття апеляційного провадження судом ще не вирішено, то касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанціїдля вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк