Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 2-815/2006

провадження № 61-34774св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Північна міжрайонна державна податкова інспекція м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Північної міжрайонної державної податкової інспекції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності.

На обґрунтування позову зазначали, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником домоволодіння АДРЕСА_1 . За життя 20 листопада 2004 року ОСОБА_3 склав заповіт, згідно з яким земельну ділянку площею 0,0450 га, яка розташована по АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_2 .

Позивачі зазначають, що у встановлений законом строк вони не звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, хоча фактично її прийняли шляхом організації похорон ОСОБА_3 та поминальних днів, мешкали у домоволодінні та сплачували комунальні послуги.

Ураховуючи викладене, просили встановити факт прийняття позивачами спадщини після смерті ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0450 га, розташованої по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2005 року у складу головуючого-судді Биканова І. Р. позов задоволено. Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 0,0450 га землі, розташованої по АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні підстави для встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, оскільки позивачі по справі у встановлений законом строк не звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте фактично її прийняли.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2005 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції, встановивши, що позивачі по справі у визначений законом строк спадщину не прийняли, повинен був, на підставі частини третьої статті 1272 ЦК України та за наявності поважних причин пропуску позивачами строку для прийняття спадщини, визначити додатковий строк для прийняття спадщини, а не встановлювати факт прийняття спадщини та визнавати право власності на спадкове майно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судове рішення апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції врахував лише доводи апеляційної скарги та взагалі не досліджував її заперечення на апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу № 2-85/2006 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Північної міжрайонної державної податкової інспекції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3

За життя 20 листопада 2004 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0450 га, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, яка складається із домоволодіння АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивачі посилалися на те, що вони у встановлений законом строк не звернулися із заявою про прийняття спадщини, хоч фактично її прийняли шляхом проживання разом із спадкодавцем у домоволодінні АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід звертати увагу на час відкриття спадщини та дію актів цивільного законодавства відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (стаття 549 ЦК Української РСР).

Якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав.

Суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до ІНФОРМАЦІЯ_2 , і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (стаття 549 ЦК Української РСР) або перейшла до держави на підставі статті 555 ЦК Української РСР.

З матеріалів справи вбачається, що спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому до спірних правовідносин застосовуються положення Цивільного Кодексу України, який почав діяти з 01 січня 2004 року.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивачі просили встановити факт прийняття спадщини та визнати за ними право власності на спадкове майно.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилалася на те, що до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права власності не зверталась та такий позов не підписувала, про те, що її брату на праві власності належало домоволодіння АДРЕСА_1 їй не було відомо, про оскаржуване рішення дізналася випадково лише 22 червня 2017 року, коли їй відмовили у призначенні субсидії.

Отже ОСОБА_1 у встановлений законом строк не зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

В той же час згідно відповіді 6-тої Криворізької державної нотаріальної контори від 27 грудня 2005 року ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) прийняла спадщину за заповітом від 20 листопада 2004 року.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами, кожна особи має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що оскільки спадщина відкрилась після 01 січня 2004 року, місцевий суд не вправі був задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном та задовольняти позов про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав.

При цьому апеляційним судом правильно зазначено, що суд першої інстанції, в порушення норм цивільного процесуального законодавства, прийняв до свого провадження та розглянув позов, який не підписаний позивачами, не з`ясував поважності причин пропуску позивачами строку на прийняття спадщини, не з`ясував чи дійсно позивачі фактично прийняли спадщину.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Доводи заявника зазначені в касаційній скарзі стосовно дій по розпорядженню спадковим майном не мають правового значення для вирішення справи і не можуть бути підставами для скасування рішення апеляційного суду.

Інші доводи заявника в касаційній скарзі зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків апеляційного суду, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко