Ухвала

18 липня 2019 року

м. Київ

справа № 127/28449/18

провадження № 61-12902ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» на постанову Вінницького апеляційного суду від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконними дій, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ДП «45 експериментальний механічний завод», у якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ ДП «45 експериментальний механічний завод» від 08 жовтня 2018 року № 203к про його звільнення з займаної посади та поновити його на посаді начальника цеха № 3 ДП «45 експериментальний механічний завод»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням податку з доходів фізичних осіб і військового збору та без урахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати; стягнути невиплачену заробітну плату в сумі 2 617,92 грн за період роботи з 01 жовтня 2018 року по 08 жовтня 2018 року з урахуванням податку з доходів фізичних осіб і військового збору та без урахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати; стягнути з відповідача на його користь невиплачене одноразове заохочення при народженні двох дітей в розмірі 1 000 грн; стягнути на його користь середній заробіток за несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні з урахуванням податку на доходи фізичних осіб і військового збору та без урахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати; визнати незаконними дії відповідача щодо ненадання йому завіреної копії наказу № 42 від 27 квітня 2018 року «Про зміни в організаційно-штатній структурі підприємства і скорочення чисельності працівників ДП 45 «ЕМЗ»; визнати незаконними дії відповідача щодо ненадання одного дня на тиждень з метою самостійного працевлаштування; визнати незаконними дії відповідача щодо ненадання йому щорічної основної відпустки з 18 червня 2018 року; стягнути із відповідача грошову компенсацію за дев`ять календарних днів невикористаної щорічної основної і додаткової відпусток та за шість календарних днів не використаної додаткової відпустки, яка надається при народженні дитини; стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн моральної шкоди; у разі визнання звільнення позивача законним перенести дату звільнення з 08 жовтня 2018 року на 18 жовтня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом від 31травня 2017 року позивача переведено на посаду начальника цеху № 3 ДП «45 експериментальний механічний завод» з посадовим окладом 9 599 грн на місяць.

Наказом відповідача від 27 квітня 2018 року «Про зміни в організаційно-штатній структурі підприємства і скорочення чисельності працівників ДП «45 експериментальний механічний завод» прийнято рішення про зміни в організаційно-штатній структурі підприємства і скорочення чисельності працівників, у зв`язку з чим ОСОБА_1 наказом від 08 жовтня 2018 року звільнено з посади начальника цеху згідно статті 40 КЗпП України.

Вказував, що вищезазначені накази про його звільнення та про зміни в організаційно-штатній структурі підприємства і скорочення чисельності працівників є незаконними, та такими, що підлягають скасуванню, оскільки відповідачем порушено порядок скорочення штатних посад та порядок звільнення працівників.

Зазначав, що має переважне право залишитись на посаді, оскільки має більш високу кваліфікацію та високий рівень продуктивності праці, а стаж його роботи на підприємстві становить 5 років і 6 місяців.

Крім того, зазначав, що неодноразово звертався до керівництва підприємства із заявами про надання йому всіх невикористаних основних та додаткових відпусток, однак відпусток йому не було надано, а про причини їх ненадання не повідомлено.

Крім того, відповідачем не виплачено позивачу одноразове заохочення при народженні двох дітей в розмірі 1 000 грн, заяву про виплату якої позивачем було подано 26 вересня 2018 року; заробітну плату в розмірі 2 617,92 грн за період його роботи з 01 жовтня 2018 року по 08 жовтня 2018 року; компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку в кількості вісім календарних днів та щорічну додаткову відпустку в кількості одного календарного дня; компенсацію за невикористанні дев`ять календарних днів відпустки; компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку тривалістю шість календарних днів, яка надається при народженні дитини.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд позов задовольнити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 21 червня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі.

Позов ОСОБА_1 до ДП «45 експерементальний механічний завод» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконними дій, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «45 експериментальний механічний завод» ОСОБА_2 від 08 жовтня 2018 року № 203к про звільнення ОСОБА_1 з роботи 08 жовтня 2018 року у зв`язку із скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування, згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника цеху № 3 ДП «45 експерементальний механічний завод» з 09 жовтня 2018 року.

Стягнуто з ДП «45 експериментальний механічний завод» на користь ОСОБА_1 88 135 (вісімдесят вісім тисяч сто тридцять п`ять) грн 38 коп (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 жовтня 2018 року по 21 червня 2019 року та 1 000 (одна тисяча) грн одноразового заохочення при народженні двох дітей.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У липні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга «45 експериментальний механічний завод» на постанову Вінницького апеляційного суду від 21 червня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене судове рішення, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 960 500 грн (1 921* 500).

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд урахував ціну та предмет позову, складність справи та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та

застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» на постанову Вінницького апеляційного суду від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконними дій, стягнення моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко