ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» липня 2019 року

м. Харків

справа № 643/13548/16-ц

провадження 22ц/818/2567/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз», представник відповідача - Петриченко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 березня 2019 року в складі судді Майстренко О.М.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» про визнання акту недійсним, який в подальшому уточнила та просила визнати дії співробітників Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» провідного інженера Орда А.А. та інженера ОСОБА_2 щодо проникнення до її житла протиправними; визнати акт про порушення № 15/010920 від 20 вересня 2016 року недійсним; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» на її користь 178,85 грн. вартості послуг газопостачання за серпень 2016 року; зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз» повернути їй лічильник газу Октава G6 зав. № 391690 у повіреному стані та встановити його на місце обліку газу; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» на її користь судові витрати у повному обсязі.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що 16 листопада 2018 року вона отримала лист Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» від 08 листопада 2018 року з актом-розрахунком вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 26 жовтня 2018 року. Цей акт складено на підставі акту про порушення від 20 вересня 2016 року № 15/010920. В цьому акті та у супровідному листі міститься вимога про погашення боргу.

Зазначила, що вказаний лист та акт-розрахунок є своєрідним тиском на неї та по суті загрозою про відключення її власності від постачання газу в опалювальний період.

Вважала, що проводити будь-які розрахунки за постачання газу на підставі оскаржуваного акту про порушення до вирішення справи є незаконним.

Вказала, що відповідач має можливість провести відключення її власності від газопостачання в опалювальний період, що зробить неможливим нормально використовувати її та зруйнує систему опалення. Такі дії відповідача можуть привести до утруднення виконання рішення суду.

Просила заборонити Публічному акціонерному товариству «Харківміськгаз» проводити будь-які розрахунки згідно з актом про порушення № 15/010920 від 20 вересня 2016 року до вирішення справи по суті; заборонити Публічному акціонерному товариству «Харківміськгаз» проводити відключення газопостачання її власності, за її особовим рахунком за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 березня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким її заяву про забезпечення позову від 27 листопада 2018 року задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги заяви. При цьому зазначила, що суд першої інстанції при розгляді її заяви порушив норми процесуального права, а саме, розглянув її заяву через чотири місяця після її надходження до суду; що акт-розрахунок вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 26 жовтня 2018 року і є доказом того, що у відповідача існує намір провести відключення її домоволодіння від системи газопостачання; що судом першої інстанції не розглядалась її вимога щодо заборони відповідачу проводити будь-які розрахунки згідно з оскаржуваним актом про порушення та судом не наведено будь-якої аргументації щодо її розгляду або не розгляду.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

16 липня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява, відповідь на припис на придбання лічильника від 22 березня 2019 року, який надійшов від Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз», яку вона просила врахувати при розгляді її апеляційної скарги. Заява ОСОБА_1 , її відповідь та копія припису залучено до матеріалів справи, однак, при розгляді оскаржуваної ухвали про забезпечення позову не можуть бути враховані, оскільки стосуються розгляду справи по суті.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що ОСОБА_1 не довела, що існують об`єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 10 статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Відповідно до пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з виділених матеріалів цивільної справи в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» про визнання акту недійсним.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 20 вересня 2016 року працівниками Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» складено акт про порушення № 15/010920, в якому зазначено, що пломби лічильника газу, встановлені на захисному склі лічильного механізму викликають сумніви у справжності (заводські); біля пломб є сколи, подряпини, відбиток клейма спотворений; при впливі магнітного поля на ліву частину лічильного механізму через захисне скло, лічильник обліку газу не працює, що свідчить про зміну конструкції заводського виробу, з чим вона не згодна.

На підставі акту про порушення від 20 вересня 2016 року № 15/010920 Публічним акціонерним товариством «Харківміськгаз» складено акт-розрахунок вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу за цінами закупівлі Публічним акціонерним товариством «Харківміськгаз» від 26 жовтня 2018 року за період з 21 вересня 2015 року по 20 вересня 2016 року в розмірі 186 554,59 грн.

За змістом частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 , зокрема, просила визнати акт про порушення № 15/010920 від 20 вересня 2016 року недійсним.

Із змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_1 просила заборонити Публічному акціонерному товариству «Харківміськгаз» проводити будь-які розрахунки згідно з актом про порушення № 15/010920 від 20 вересня 2016 року та заборонити проводити відключення газопостачання її домоволодіння.

Враховуючи, що позивачем заявлено позовну вимогу про визнання акту про порушення недійсним, та у заяві про забезпечення позову вона просила не проводити розрахунки та відключення газопостачання на підставі цього акту, колегія суддів вважає, що принцип співмірності позову та засобів забезпечення позову порушено, оскільки обраний в заяві позивачем засіб забезпечення позову фактично вирішує спір в цій частині по суті.

Крім того, ОСОБА_1 не довела, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Виходячи з характеру заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги фактично є обґрунтуванням позовних вимог і висновків суду першої інстанції стосовно заяви про забезпечення позову не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, відсутні причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто об`єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Однак, об`єктивних обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду позивачем не наведено.

Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду не вбачається.

Посилання ОСОБА_1 на те, що акт-розрахунок вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу від 26 жовтня 2018 року і є доказом того, що у відповідача існує намір провести відключення її домоволодіння від системи газопостачання; що судом першої інстанції не розглядалась її вимога щодо заборони відповідачу проводити будь-які розрахунки згідно з оскаржуваним актом про порушення та судом не наведено будь-якої аргументації щодо її розгляду або не розгляду, не можуть бути взяті до уваги як підстава для забезпечення позову.

Щодо недотримання судом першої інстанції строків розгляду заяви судова колегія зазначає наступне.

За змістом пункту 10 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Згідно частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до частин 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, порушення встановлених процесуальним законом строків розгляду заяви не може бути підставою для скасування ухваленого судового рішення в апеляційному порядку за відсутності обставин, передбачених статтею 376 ЦПК України.

Враховуючи те, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її зміни або скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 2 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 22 липня 2019 року.