Справа № 458/90/19
Провадження № 2/438/331/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 липня 2019 року суддя Бориславського міського суду Львівської області Слиш А.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення про зменшення розміру аліментів, які стягуються відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області згідно судового наказу Бориславського міського суду Львівської області від 09 жовтня 2018 року (справа № 438/1282/18) з нього, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстрована: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ј частки від усіх видів заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, і до досягнення повноліття до 1/6 від усіх видів заробітку/доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення повноліття.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Бориславського міського суду від 22.01.2007 (справа №2-144/2007р.) стягнуто з нього аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 200 грн. щомісячно, починаючи з 24.11.2006 і до досягнення нею повноліття. Рішенням Бориславського міського суду від 25.08.2009 (справа №2-434/2009р.) збільшено розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 до 1/3 від усіх видів заробітку/доходу щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 11.07.2009 він уклав шлюб з ОСОБА_6 . У них народилась дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На цей час з його доходів стягуються аліменти на утримання двох доньок у розмірі 7/12 або 58% доходу щомісячно. За дев`ять місяців 2018 року на користь ОСОБА_4 ним сплачено аліменти на суму 39515,54 грн., з листопада по грудень 2018 року на користь ОСОБА_2 сплачено аліменти в сумі 7466,07 грн, в середньому по 3733.04 грн., сплачені аліменти перевищують прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Таким чином, з отриманого доходу йому залишається менше 30 % доходу, тобто з доходу відраховуються податки та обов`язкові платежі в розмірі 19,5 % та аліменти в розмірі 58 %. Як батько малолітніх дітей, він не ухиляється від свого обов`язку, натомість сплачує аліменти та у міру сил займається вихованням дітей. Враховуючи наявність обов`язку з утримання двох дітей, вважає за можливе зменшення розміру аліментів на утримання дочки, ОСОБА_3 до 1/6 від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Враховуючи його середньомісячний дохід, розмір цих аліментів становитиме в середньому 2500 грн., що перевищує прожитковий мінімум на дитину відповідного віку та рекомендований розмір аліментів і є достатнім для забезпечення надійного захисту інтересів дитини для отримання нею стабільного утримання зі сторони батька.

Вказана цивільна справа надійшла до Бориславського міського суду Львівської області 05.06.2019 з Турківського районного суду Львівської області на підставі ухвали від 07.05.2019.

Відповідачем ОСОБА_2 подано до Турківського районного суду Львівської області відзив від 08.05.2019 на позовну заяву про зміну розміру аліментів, зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти позовних вимог ОСОБА_4 , просить відмовити у задоволенні позову. Зокрема, відповідач зазначила, що законодавством не передбачено такої підстави зміни розміру аліментів, як наявність іншого стягнення аліментів на інших дітей. Для зменшення розміру аліментів відсутні підстави, передбачені ст.192 СК України. Рішенням суду у іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_4 (438/1589/18) судом було встановлено, що ОСОБА_4 «має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом». Такі обставини, встановлені судом, не підлягають доказуванню. Крім цього, ОСОБА_4 після відрахувань з його заробітку всіх податків та аліментів залишається сума близько 6720 грн., що втричі перевищує прожитковий мінімум для працездатної особи. Крім цього, позивач зазначив неправдиві дані щодо розміру аліментів, які вона отримала з листопада по грудень 2018 року. Так, вона отримала 5698,44грн., що в середньому за місяць 2849,22грн., а не 7466,07 грн. Інші стягнення - це було погашення судових та виконавчих витрат і заборгованості.

Судді Бориславського міського суду Слишу А.Т. справу було передано 10.06.2019. Ухвалою судді Слиша А.Т. від 14.06.2019 вказана справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач направила до суду заяву, у якій просить суд взяти до уваги відзив, поданий нею до Турківського районного суду Львівської області.

Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши та проаналізувавши всі наявні докази у справі у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 11 липня 2009 року позивач ОСОБА_4 уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_8 , який зареєстрований Головською сільською радою Турківського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 03, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .

У сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 107 від 08.12.2009.

Згідно судового наказу Бориславського міського суду Львівської області від 09 жовтня 2018 року (справа № 438/1282/18) стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із 05 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Крім цього, встановлено, що з позивача стягуються аліменти на утримання його доньки від іншого шлюбу. Зокрема, рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 22 січня 2007 року (справа № 2-144/2007 р.) з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в сумі 200 грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 24 листопада 2006 року і до досягнення нею повноліття.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 25.08.2009 (справа № 2-434/2009 р.) збільшено розмір аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до 1/3 від усіх видів заробітку/доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення повноліття.

Як зазначено у позові, з позивача стягуються аліменти на утримання двох доньок у розмірі 7/12, тобто 58 % його заробітку, за вирахуванням податків йому залишається 30 % його доходу, аліменти у розмірі по 1/6 на дитину буде достатнім для утримання дітей.

За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям покладається на батьків. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно з п. 23 вказаної постанови: розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, суду необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Позивач ОСОБА_4 не навів обставин щодо зміни свого матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, чи інших випадків, передбачених СК України, для вирішення питання про зменшення розміру аліментів.

З долученої позивачем до позовної заяви довідки про його доходи за період з січня по вересень 2018 року вбачається, що за вказаний період сума доходу ОСОБА_4 без урахування аліментів та ПДФО становить 89121.66 грн.

Як встановлено судом, позивач є працездатною особою. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.

Звертаючись з позовом до суду, позивач не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану чи зміни матеріального стану стягувача.

При цьому, суд не бере до уваги обставини, встановлені рішенням Бориславського міського суду від 11 березня 2019 року у цивільній справі №438/1589/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, про що просить відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов, оскільки вказане рішення суду від 11 березня 2019 року на цей час не набрало законної сили.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 повноліття, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного судовим рішенням.

Суд звертає увагу на те, що утримання дитини є обов`язком батьків, і рішення суду про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання платником аліментів. Розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в тому числі дитини, та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на зменшення їх розміру та права дитини на утримання з боку батька.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , в розмірі визначеному судовим рішенням, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані із розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 182, 192 СК України, ст.ст. 12, 78-81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя А.Т.Слиш