Ухвала

26 липня 2019 року

м. Київ

справа № 176/2018/17

провадження № 61-13445ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про захист прав споживача, визнання умов кредитного договору недійними,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 16 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DNJ0GK00000095, згідно з яким позичальник отримав кредит у розмірі 4 950,00 дол. США у вигляді непоновлювальної кредитної лінії з метою купівлі житла, а також 668,32 дол. США на сплату страхових платежів.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань, ОСОБА_2 за кредитним договором від 16 листопада 2006 року № DNJ0GK00000095, між позивачем та ОСОБА_1 , а також між позивачем та ОСОБА_3 , того ж дня, укладено договори поруки.

Відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим, станом на 28 липня 2017 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 27 866,46 дол. США, що еквівалентно 721 741,31 грн, яка складається з заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 781,78 дол. США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 6 287,27 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом 990,26 дол. США; пені у розмірі 15 807,15 дол. США.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд, стягнути з відповідачів солідарно на його користь 4 781,78 дол. США, що еквівалентно 123 848,10 грн.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про захист прав споживача, в якому просив визнати недійсним пункт 1.1 кредитного договору

№ DNJ0GK00000095 від 16 листопада 2006 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , щодо сплати щомісячної комісії у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що споживач сплачує за обслуговування кредиту додаткові суми у вигляді щомісячної комісії у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, що на його думку, є несправедливим згідно положень частини п`ятої статті 11 та статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи:

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про захист прав споживача, визнання умов кредитного договору недійними, задоволено.

Визнано недійсними вимоги, викладені у пункті 1.1 кредитного договору від

16 листопада 2006 року № DNJ0GK00000095, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , щодо сплати щомісячної комісії у розмірі 0,20% від суми кредиту.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року скасовано в частині задоволення зустрічних позовних вимог.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про захист прав споживача, визнання умов кредитного договору недійними, відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, у якій заявник просила скасувати оскаржуване судове рішення, в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судам апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду, заявник отримала 20 червня 2019 року.

За змістом частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення прощенного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши наведені доводи та вивчивши надані докази, вважаю, що клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необгрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 781,78 дол. США, що еквівалентно 123 848,10 грн та вимоги про захист прав споживача, визнання пункту кредитного договору недійсним.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про захист прав споживача, визнання умов кредитного договору недійними, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик