Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 341/1588/17

провадження № 61-40443св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» в особі Відокремленого підрозділу «Бурштинська ТЕС»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Мелінишин Г. П., Томин О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Західенерго») в особі Бурштинської ТЕС про стягнення заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що з 08 жовтня 2012 року на підставі трудового договору він працював на посаді керівника департаменту з економіки та фінансів Відокремленого підрозділу «Бурштинська ТЕС» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (далі - ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго»).

Наказом в.о. директора ПАТ «ДТЕК Західенерго» від 18 жовтня 2016 року № 65 «Про дисциплінарне стягнення» він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, що виявилось у неналежному виконанні трудових обов`язків при наданні стороннім організаціям послуг з розвантаження та перевезення щебеню в липні-серпні 2015 року та оголошено догану.

Наказом в.о. директора ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» від 11 липня 2017 року № 569-к він був звільнений з роботи за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. Однак при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку.

Крім того, на порушення вимог статті 129 КЗпП України із одноразової грошової виплати, яка була нарахована йому у зв`язку із звільненням, було стягнуто кошти за покриття збитків, які він мав перед підприємством.

10 серпня 2017 року ним надіслано звернення керівнику ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» щодо негайної виплати незаконно утриманої суми з вихідної допомоги.

Листом в.о. директора ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» від 08 вересня 2017 року № 119/1864 його було повідомлено, що виплачена одноразова допомога не є вихідною допомогою, яка передбачена законодавчими нормами. Листом Головного управління Держпраці у Львівській області від 11 вересня 2017 року № 9469/4/15-04 вказано на наявність порушення його трудових прав.

Окрім того, посилається і на ту обставину, що із суми компенсаційних виплат, а саме компенсації за невикористані 57 днів відпустки, відповідачем на порушення вимог трудового законодавства України стягнуто 20 %, що становить 16 330,29 грн.

Ураховуючи викладене, а також заяву представника позивача про зміну позовних вимог від 19 грудня 2017 року, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «ДТЕК Західенерго» на його користь грошові кошти в розмірі 20 % від одноразової грошової виплати у зв`язку зі звільненням, які незаконно утримані, та від компенсації за невикористані 57 днів відпустки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2018 року у складі судді Юсип І. М. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ДТЕК Західенерго» в особі ВП «Бурштинська ТЕС» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 41 490,55 грн як такі, що були незаконно утримані від одноразової грошової виплати у зв`язку із звільненням, та 16 330,29 грн як незаконно утримані із компенсації за невикористану відпустку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем незаконно утримані кошти з одноразової грошової виплати та з компенсації за невикористану відпустку, тому їх слід стягнути на користь ОСОБА_1 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «ДТЕК Західенерго» задоволено. Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2018 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ДТЕК Західенерго» в особі ВП «Бурштинська ТЕС» 960 грнсудового збору.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачу нарахована і виплачена саме одноразова грошова виплата в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, яка входить до складу фонду оплати праці як заохочувальна виплата, не пов`язана з конкретними результатами праці, а тому правомірним є відрахування підприємством з нарахованої одноразової грошової виплати сум на добровільне покриття завданих ОСОБА_1 збитків шляхом утримання 20 % з його заробітної плати.

Крім того, компенсація працівнику за невикористану відпустку належить до компенсаційних виплат, однак не відноситься до категорії тих виплат, на які в розумінні положень статті 129 КЗпП України та статті 26 Закону України «Про оплату праці» не звертається стягнення. Стягнення відрахувань на покриття заподіяної ОСОБА_1 підприємству шкоди з нарахованої йому компенсації за невикористану відпустку в розмірі 16 330,29 грн є обґрунтованим і не суперечить вимогам чинного трудового законодавства України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що під час звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України виплачена йому відповідачем сума грошових коштів у розмірі 257 705,30 грн є одноразовою грошовою виплатою, а не матеріальною допомогою при звільненні. Визначений у статті 44 КЗпП України перелік підстав припинення трудового договору, згідно з яким в обов`язковому порядку повинна виплачуватись вихідна допомога, на думку ОСОБА_1 , не є вичерпним, та не забороняє добровільно виплачувати зазначений вид допомоги звільненому працівнику.

Апеляційним судом неправильно застосовані положення статті 44 КЗпП України, частини третьої статті 2 Закону України «Про оплату праці» та пункту 2.3 Інструкції зі статистики заробітної плати.

Крім того, з компенсації за невикористані дні відпустки не підлягають утриманню 20 %, що узгоджується з нормами статті 129 КЗпП України, тому посилання апеляційного суду на перелік витрат, на які не може бути звернено стягнення відповідно до статті 73 Закону України «Про виконавче провадження», є помилковим.

Також, відмовляючи у позові, суд помилково стягнув із ОСОБА_1 судовий збір.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у жовтні 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «ДТЕК Західенерго» в особі Бурштинської ТЕС зазначало про необґрунтованість її доводів, вважало позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, зазначаючи при цьому, що при припиненні трудових відносин згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України виплата вихідної допомоги законодавством не передбачена.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано справу із суду першої інстанції.

У вересні 2018 року цивільна справа № 341/1588/17 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ДТЕК Західенерго» в особі Бурштинської ТЕС про стягнення заробітної плати призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди встановили, що ОСОБА_1 на підставі трудового договору від 08 жовтня 2012 року працював на посаді керівника Департаменту з економіки та фінансів ВП «Бурштинська теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК Західенерго» (а. с. 2).

Наказом в.о. директора ПАТ «ДТЕК Західенерго» від 18 жовтня 2016 року № 65 «Про дисциплінарне стягнення» ОСОБА_1 притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни за неналежне виконання трудових обов`язків при наданні стороннім організаціям послуг з розвантаження та перевезення щебеню в липні-серпні 2015 року, йому було оголошено догану та запропоновано добровільно покрити заподіяну ПАТ «ДТЕК Західенерго» шкоду в розмірі 171 348 грн шляхом відрахування зазначеної суми із заробітної плати частинами в розмірі не менше 20 % заробітної плати щомісяця, починаючи з 01 листопада 2016 року до повного покриття заподіяної шкоди (а. с. 5).

Підставою для застосування дисциплінарного стягнення були результати розслідування № 4885 фактів зловживань службовим становищем при наданні послуг стороннім суб`єктам господарювання.

З копії наказу відповідача від 11 липня 2017 року № 569-к вбачається, що позивача звільнено за згодою сторін на підставі письмової заяви відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України (а. с. 23-24).

Згідно з розрахунковим листом відомо, що за липень 2017 року позивачу всього нараховано 373 222,25 грн, у тому числі заробітна плата за 7 робочих днів - 14 086,59 грн, компенсація за невикористані 57 днів відпустки - 101 430,36 грн, та вихідна допомога - 257 705,30 грн. З них проведені утримання, а саме: ПДФО (18 %), що становить 67 180,01 грн, військовий збір (1,5 %) - 5 598,33 грн, утримання згідно із заявою (20 %) - 60 088,78 грн.

Отже, з одноразової грошової виплати в сумі 257 705,30 грн відповідачем утримано з позивача 41 490,55 грн (20 %).

З розрахунку також вбачається, що із суми компенсаційних виплат, а саме компенсації за невикористані 57 днів відпустки, відповідачем стягнуто 20 %, що становить 16 330,29 грн.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За змістом статті 129 КЗпП України та положення частини четвертої статті 26 Закону України «Про охорону праці» не допускається відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно із законодавством не звертається стягнення.

Відповідно до статті 44 КЗпП України вихідна допомога працівнику виплачується у випадках припинення трудового договору з підстав, зазначених у пунктах 3, 6 частини першої статті 36, статей 38, 39, пунктах 1, 2 та 6 статті 40 і пункті 5 частини першої статті 41 цього Кодексу. Вказаний перелік підстав для виплати вихідної допомоги є вичерпним і закон не містить інших підстав для виплати такої допомоги.

Аналізуючи вказані норми трудового законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що трудовий договір з позивачем припинено на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, тобто за угодою сторін, за такої підстави звільнення ОСОБА_1 не мав права на нарахування та отримання вихідної допомоги, а відповідно до наказу про звільнення мав право на отримання одноразової грошової виплати, яка не є вихідною допомогою.

Крім того, вирішуючи питання про можливість утримання 20 % з компенсації за невикористану відпустку, апеляційний суд обґрунтовано вказав, що незважаючи на компенсаційний характер указаної виплати (стаття 2 Закону України «Про оплату праці»), до переліку виплат, на які не може бути звернено стягнення, визначеному статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження», її не включено. При цьому вказаний перелік є вичерпним.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Водночас, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд не звернув увагу на таке.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до статті 1 цього закону судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

При цьому пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» («Пільги щодо сплати судового збору») встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Частиною сьомою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, апеляційним судом враховано, що за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 960 грн судового збору. Однак, відмовляючи ОСОБА_1 у позові, суд не звернув увагу на положення статті 5 Закон України «Про судовий збір» та помилково вважав, що зазначена сума підлягає стягненню з останнього на користь ПАТ «ДТЕК Західенерго» в особі Бурштинської ТЕС. Оскільки позивач у цій справі звільнений від сплати судового збору в силу вимог закону, то відшкодування сплати судового збору іншій стороні, на користь якої ухвалене рішення, має відбуватись за рахунок держави.

Відповідно до частин першої, третьої статті 411 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, правильне по суті рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 411 ЦПК України та ухваленню в цій частині нового рішення, яким судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги, підлягає компенсації за рахунок держави шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України.

Керуючись статтями 141, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в особі Відокремленого підрозділу «Бурштинська ТЕС» судового збору скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення. Стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку України на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в особі Відокремленого підрозділу «Бурштинська ТЕС» судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) грн.

У іншій частині постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Ю. В. Черняк