Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 348/1399/15-ц

провадження № 61-7797св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2, на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 року у складі судді Вінтоняк М. Б. та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Мелінишиної Г. П., Василишиної Л. В., Пнівчук О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі заяви ОСОБА_1 13 листопада 2007 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 3 200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 1,9 % на місяць за користування кредитними коштами на строк, що відповідає строку дії картки.

У подальшому сторони погодили збільшення кредитного ліміту до 10 900,00 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 30 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 31 271,53 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 21 554,92 грн, процентів - 7 438,11 грн, комісії - 551,28 грн та штрафу - 1 727,22 грн.

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача борг у розмірі 31 271,53 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 листопада 2007 року у розмірі 31 271,53 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку. Доводи відповідача про те, що вона з жовтня 2010 року не користувалася платіжною карткою та повернула її банку, суд визнав безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, дослідженими в судовому зсіданні. Виписка із платіжної картки ОСОБА_1 підтверджує те, що вона користувалася кредитними коштами банку до травня 2015 року шляхом купівлі товарів та сплати послуг.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 року змінено в частині розміру заборгованості та судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 листопада 2007 року в розмірі 30 720,25 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 21 554,92 грн, проценти за користування кредитом - 7 438,11 грн, штраф (фіксована частина) - 250,00 грн та штраф (процентна складова) - 1 477,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 307,20 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що до суми боргу входить комісія у розмірі 551,28 грн. З пояснень представника позивача апеляційним судом встановлено, що 551,28 грн - це пеня. Разом з цим умовами кредитного договору, положеннями Умов та Правил надання банківських послуг, як і Правил користування платіжною карткою, не передбачено нарахування пені за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. А тому в цій частині заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що строк дії кредитної картки, виданої ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 13 листопада 2007 року, закінчився через рік після її видачі. А тому посилання судів попередніх інстанцій на те, що ця картка діяла до травня 2015 року, є неправомірними. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції взяв до уваги лист ПАТ КБ «ПриватБанк» та наданий ним розрахунок заборгованості, які не є належними доказами у цій справі за відсутності інших документів, які мають підтверджувати обставини справи. Крім цього, суд не застосував строк позовної давності.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

ПАТ КБ «ПриватБанк» не скористалося своїм процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного суду від 01 березня 2018 року клопотання ОСОБА_1 задоволено та зупинено виконання рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 13 листопада 2007 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 3 200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 1,9 % на місяць за користування кредитними коштами.

У подальшому сторони погодили збільшення кредитного ліміту до 10 900,00 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 30 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 31 271,53 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 21 554,92 грн, процентів - 7 438,11 грн, комісії - 551,28 грн та штрафу - 1 727,22 грн.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з випискою з банківської картки ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2010 року до 30 червня 2015 року (а. с. 162-173, том 1) відповідач періодично знімала грошові кошти з банківської картки, здійснювала за її допомогою покупки та сплачувала вартість послуг. Останнє поповнення картки у терміналі самообслуговування на суму 350,00 грн ОСОБА_1 здійснила у грудні 2014 року. Останнє придбання товару за допомогою банківської картки відбулось у квітні 2014 року.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки.

Згідно з частиною другою статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частинами першою, другою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив із того, що на підставі кредитного договору між сторонами виникли кредитні зобов`язання, які відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку із чим позовні вимоги банку суд визнав обґрунтованими.

Апеляційний суд, перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, в судовому засіданні з пояснень представника банку встановив, що комісія, яку просив стягнути банк, є нічим іншим як пенею, та оскільки вона не передбачена умовами договору, то обґрунтовано відмовив у позові в цій частині. Крім цього, суд апеляційної інстанції правильно встановив, що відповідач періодично погашала суму боргу, здійснювала покупки та оплачувала послуги за допомогою банківської картки, ці обставини вказують на переривання строку позовної давності, відповідно до частини першої статті 264 ЦК України.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням вимог статей 212-214 ЦПК України 2004 року, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених судами доказів, висновків судів не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ВСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 року у частині, не зміненій рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Ю. В.Черняк