Провадження №2/522/5624/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Шкамерди К.С.

за участю секретаря судового засідання - Довгань Ж.А.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Савицької О.М.

представника відповідача виконавчого комітету Одеської міської ради - Петренка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління капітального будівництва Одеської міської ради про відшкодування збитків та примусове виконання обов`язку в натурі, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до виконавчого комітету Одеської міської ради (далі - відповідач-1), Управління капітального будівництва Одеської міської ради (далі - відповідач-2), в якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) просить:

- стягнути солідарно з виконавчого комітету Одеської міської ради та Управління капітального будівництва Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої матеріальної шкоди у вигляді збитків у сумі 208 784,00 грн.;

- стягнути солідарно з виконавчого комітету Одеської міської ради та Управління капітального будівництва Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн.;

- зобов`язати солідарно виконавчий комітет Одеської міської ради та Управління капітального будівництва Одеської міської ради у відповідності до Закону України «Про публічні закупівлі» провести ремонтно-реставраційні роботи покрівлі будинку АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати солідарно виконавчий комітет Одеської міської ради та Управління капітального будівництва Одеської міської ради у відповідності до Закону України «Про публічні закупівлі» провести ремонт квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 .

Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначила, що є власником квартири в будинку, який є пам`яткою національного значення культурно спадщини та внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Однак, в ході виконання на підставі рішення Одеської міської ради від 10 червня 2010 року №288 та від 16 червня 2011 року №388 реставраційних робіт вказаного будинку, було знято металеве покриття купола, який знаходиться над належною позивачці на праві власності квартирою, що призвело до неодноразового залиття квартири та, як наслідок, пошкодження стелі, стін, паркету, плінтуса, шпалер, що підтверджується відповідними актами обстеження.

Також позивач повідомила, що з метою приведення даху будинку до задовільного стану ОСОБА_1 власними силами здійснила ремонт даху та роботи щодо усунення наслідків замокання у квартирі.

Крім того, позивач стверджувала, що зверталась до Приморської районної адміністрації ОМР, Управління капітального будівництва ОМР, Одеської міської ради, Одеської обласної державної адміністрації, Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, прокуратури Одеської області. Відповідно до отриманих відповідей, ОСОБА_1 повідомлено, що ремонтно-реставраційні роботи на фасадах і крівлях, розташованих в центральній частині м. Одеси, зупинено у зв`язку з відсутністю фінансування. При цьому, за умови виділення фінансування повторно будуть оголошені торги на закупівлі підрядних робіт та поновлені ремонтно-реставраційні роботи на фасаді та крівлі будинку за адресою: АДРЕСА_1, а покриття купола буде поновлено в повному обсязі після відновлення фінансування.

У відзиві на позов представник виконавчого комітету Одеської міської ради зазначив, що умовами відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправність дій (бездіяльності) заподіювача шкоди; причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) заподіювача шкоди та шкодою. Відсутність однієї з названих умов виключає покладання на особу відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Також, представник відповідача-1 стверджував, що повноваження щодо контролю за виконанням підрядником робіт покладено на замовника, яким у даній ситуації виступає управління капітального будівництва Одеської міської ради. Відтак, саме замовник будівельних робіт як сторона відповідного договору, у разі порушення підрядником умов договору, зокрема, щодо якості та строків виконання робіт, вправі впливати на підрядника: пред`явити претензію, звернутися з позовом до суду.

Позивач подала до суду відповідь на відзив представника виконавчого комітету Одеської міської ради, в якій зазначила, що відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» саме виконавчий комітет зобов`язаний організовувати виконання рішень Одеської міської ради, в т.ч. рішень Одеської міської ради №288 від 10 червня 2010 року та від 16 червня 2011 року №388, якими було затверджено міську програму ремонтно-реставраційних робіт на фасадах та покрівлях будинків, що розташовані у м. Одесі, що у випадку з проведення ремонту будівлі за адресою: АДРЕСА_1 відповідачем-1 не виконано.

На думку позивача, в даному випадку наявні всі умови відшкодування шкоди: наявність шкоди позивачу, підтверджена кошторисною документацією, документами на придбання будівельних матеріалів, висновком експертизи; протиправність бездіяльності відповідача (обов`язок здійснити дії, передбачені пунктом 5 частини 2 статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини»); причинний зв`язок між бездіяльність та шкодою - шкоду завдано саме внаслідок бездіяльності відповідача.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Наявними матеріалами справи, зокрема витягом про державну реєстрацію прав КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 04 березня 2011 року, підтверджується, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Зазначений будинок АДРЕСА_1 внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за №938.

Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 10 червня 2010 року №288 відповідно до ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з метою проведення капітального ремонту і ремонтно-реставраційних робіт фасадів та покрівель будівель розташованих у м. Одесі, враховуючи звернення управління капітального будівництва Одеської міської ради та надані матеріали прийняв рішення №288 «Про призначення управління капітального будівництва Одеської міської ради замовником з проектування та виконання капітального ремонту і ремонтно-реставраційних робіт фасадів та покрівель будівель, розташованих у м. Одесі», у переліку до якого (пункт 29) значиться будинок АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що 16 червня 2011 року відповідачем-1 прийнято рішення №388 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.06.2010 року № 288«Про призначення управління капітального будівництва Одеської міської ради замовником з проектування та виконання капітального ремонту і ремонтно-реставраційних робіт фасадів та покрівель будівель, розташованих у м. Одесі», пунктом 1 якого виконання капітального ремонту і ремонтно-реставраційних робіт фасадів та покрівель будівель, розташованих у м. Одесі, здійснено з розбивкою на черги:

- перша черга (термін завершення робіт - І квартал 2012 року) згідно з переліком (додаток 1).

- друга черга (термін завершення робіт - ІV квартал 2012 року) згідно з переліком (додаток 2)».

В подальшому, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 грудня 2011 року №751 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.06.2010 року № 288 «Про призначення управління капітального будівництва Одеської міської ради замовником з проектування та виконання капітального ремонту і ремонтно-реставраційних робіт фасадів та покрівель будівель, розташованих у м. Одесі» пункт 1 рішення №288 викладено у новій редакції, вирішено призначити управління капітального будівництва Одеської міської ради ( ОСОБА_2 ) замовником з проектування та виконання капітального ремонту і ремонтно-реставраційних робіт фасадів та покрівель будівель, розташованих у м. Одесі, а саме: 1.1. Капітальний ремонт і ремонтно-реставраційні роботи фасадів та покрівель будинків, розташованих в історичній частині м. Одеси, зокрема, АДРЕСА_1 АДРЕСА_2.

Крім того, вказаним рішенням від 22 грудня 2011 року №751 визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 16 червня 2011 року №388.

Пунктом 4 рішення контроль за виконанням цього рішення покладено на заступника міського голови ОСОБА_3

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що на виконання вимог вказаних вище рішень управлінням капітального будівництва Одеської міської ради укладено договір з підрядною організацією Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеські реставраційні майстерні» та розпочато ремонтно-реставраційні роботи.

Однак, у зв`язку з припиненням фінансування об`єкта реконструкції у грудні 2013 року роботи на фасадах призупинені, що підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеські реставраційні майстерні» від 29 жовтня 2013 року.

Листом №Е-1393 Приморська районна адміністрація Одеської міської ради повідомила ОСОБА_1 , що оскільки проектно-кошторисна документація на проектування та здійснення капітального ремонту та ремонтно-реставраційних робіт фасадів і покрівель будівель, розташованих у м. Одесі, затверджувалась у цінах 2011 року, виконання ремонтно-реставраційних робіт впродовж 2011-2014 років здійснювались нестабільно, ціни на будівельні матеріали кардинально зросли, то було прийнято рішення відкоригувати проектно-кошторисну документацію.

У квітні 2014 року відбулась процедура конкурсних торгів на виконання капітального ремонту та ремонтно-реставраційних робіт фасадів та покрівель будівель, розташованих у місті Одесі, в цінах поточного року, однак через відхилення всіх тендерних пропозицій торги визнані такими, що не відбулись.

Відповідно до листа Одеської обласної державної адміністрації №6-1993-К23-08 вбачається, що за результатами огляду будівлі, проведеного 17 червня 2015 року фахівцями управління охорони об`єктів культурної спадщини облдержадміністрації, зафіксовано, що на фасаді будівлі ремонтно-реставраційні роботи проведені не в повному обсязі. У даний час на фасадах зазначеної споруди встановлено будівельні риштування, частково знято оздоблювальний шар, покрівлю на банях, що призводить до погіршення технічного стану пам`ятки. Ремонтно-реставраційні роботи на момент огляду не проводились. При цьому, питання стосовно забезпечення ремонту житлового фонду в межах виділення бюджетних коштів та залучення коштів, укладання договорів на ремонт житлового фонду в м. Одесі відноситься до компетенції відповідних структурних підрозділів міської ради.

З наявного в матеріалах справи листа управління охорони об`єктів культурної спадщини №Є-58 вбачається, що відносно реставраційних робіт на будівлі-пам`ятці по АДРЕСА_1 проектно-кошторисна документація відкоригована та отримала позитивний висновок державної експертизи. Крім того, управлінням капітального будівництва Одеської міської ради до бюджетного запиту на 2016 рік включені заходи з виконання ремонтно-реставраційних робіт фасадів та будівель-пам`яток, у т.ч. будівлі-пам`ятки за адресою: АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .

Позивач, вважаючи, що тривала бездіяльність щодо не завершення ремонтно-реставраційних робіт завдала значної матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Згідно статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 10 Житлового кодексу України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

При цьому, вимогами статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти(об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; ремонт - сукупність проектних, вишукувальних і виробничих робіт, спрямованих на покращення технічного стану та підтримання в експлуатаційному стані об`єкта культурної спадщини без зміни властивостей, які є предметом охорони об`єкта культурної спадщини; реставрація - сукупність науково обґрунтованих заходів щодо укріплення (консервації) фізичного стану, розкриття найбільш характерних ознак, відновлення втрачених або пошкоджених елементів об`єктів культурної спадщини із забезпеченням збереження їхньої автентичності; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать, зокрема, обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження.

Вимогами статті 38 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що фінансування охорони культурної спадщини здійснюється за рахунок коштів загального і спеціального фондів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів. Джерелами фінансування заходів у сфері охорони культурної спадщини можуть бути кошти власників пам`яток чи уповноважених ними органів або осіб, які набули права володіння, користування чи управління пам`ятками, кошти замовників робіт, передбачених статтями 22 і 37 цього Закону, благодійні внески та пожертвування, у тому числі валютні, на охорону культурної спадщини та інші джерела, не заборонені чинним законодавством.

Згідно статей 10, 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Частиною 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: розгляд і внесення до відповідних органів виконавчої влади пропозицій до планів і програм будівництва та реконструкції об`єктів на відповідній території; залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності до участі в розвитку потужностей будівельної індустрії і промисловості будівельних матеріалів, у створенні, розвитку та реконструкції об`єктів інженерного забезпечення і транспортного обслуговування.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що відповідач-1 як орган, до відання якого належить затвердження програми реконструкції об`єктів на відповідній території та залучення відповідних підприємств, зобов`язаний вживати заходів щодо своєчасного виконання власних рішень. Крім того, відповідач-2 як орган, якому доручено виконання капітального ремонту і ремонтно-реставраційних робіт фасадів та покрівель будівель, зокрема, шляхом укладення договору із підрядною організацією, уповноважений був здійснювати контроль щодо виконання договірних зобов`язань щодо реставраційних робіт по вул . Преображенській , 11 в м. Одесі.

Відтак, наявні підстави про допущення відповідачами бездіяльності, наслідком якої є неодноразове залиття квартири позивачки та пошкодження стелі, стін, паркету, плінтуса та шпалер та необхідність з 2013 року виконувати ремонт у належній їй квартирі, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів залиття, актів обстеження та зведених кошторисних розрахунків.

При цьому, відповідачами не заперечується, що з грудня 2013 року ремонтно-реставраційні роботи будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 зупинені та не надано жодних належних доказів неможливості здійснення реконструкції у період з 2010 року по грудень 2013 року.

Додатково суд зазначає, що висновком експерта №17-2720/2721 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №522/14121/16-ц встановлено, що згідно візуально-інструментального обстеження, керуючись вимогами СОУ ЖКГ 75.11-35077234.0015:2009 «Правила визначення фізичного зносу» встановлено, що фізичний знос ушкоджених конструктивних елементів квартири визначений на рівні 80%. Крім того, згідно візуально-інструментального обстеження, керуючись вимогами СОУ ЖКГ 75.11-35077234.0015:2009 «Правила визначення фізичного зносу» встановлено, що технічний стан даху будинку АДРЕСА_1 над квартирою АДРЕСА_1 цього будинку визначений як незадовільний, при якому експлуатація елементів будинку можлива лише при умові проведення їх ремонту.

Вказаним висновком визначено, що наявні пошкодження в приміщеннях квартири АДРЕСА_1 , пов`язані із залиттям квартири. Технічний стан, наявність та характер пошкоджень оздоблювальних покриттів вказує на їх залиття внаслідок протікання покрівлі даху. Тобто, існує прямий зв`язок між станом квартири під АДРЕСА_1 та станом даху (куполу) будинку АДРЕСА_1 над цією квартирою.

При цьому, експерт прийшов до висновку, що надані на дослідження матеріали цивільної справи підтверджують вартість та кількість проведених відновлювальних (реконструйованих) ремонтів даху (куполу) будинку АДРЕСА_1 у період з 2013 по 2017 рр. на суму 46 645,00 грн., кількість -4, а також вартість проведених відновлювальних ремонтів квартири від АДРЕСА_1 в будинку АДРЕСА_1 у період з 2013 по 2017 рр. на суму 142 454,00 грн.

Оскільки наявними матеріалами справи підтверджується наявність факту залиття квартири ОСОБА_1 , а такожпонесення позивачкою матеріальної шкоди у розмірі 208 784,00 грн., зважаючи, що відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири, хоча це його процесуальний обов`язок, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнути солідарно з виконавчого комітету Одеської міської ради та Управління капітального будівництва Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої матеріальної шкоди у вигляді збитків у сумі 208 784,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди на користь позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 1167 Цивільного кодексу України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивачем не підтверджено належними доказами понесення нею душевних страждань, на які вона посилається у позовній заяві. Позивачем не наведено доказів наявності причинного зв`язку між бездіяльністю відповідачів та завданою їй шкодою, також не надано жодних доказів прояву такої шкоди, відтак підстави для задоволення вимог у цій частині відсутні.

Стосовно вимог про виконання обов`язку в натурі, суд зазначає наступне.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у статті 16 Цивільного кодексу України.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є примусове виконання обов`язку в натурі.

Пункт 20 частини 1 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» публічна закупівля (далі - закупівля) - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Вимогами статті 4 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що закупівля здійснюється відповідно до річного плану.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю.

При цьому, відповідно до статті 12 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги; конкурентний діалог; переговорна процедура закупівлі.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що відповідачем-2 вживались заходи щодо проведення процедури торгів з урахуванням цін поточного року, однак процедура закупівлі визнана такою, що не відбулась внаслідок відхилення всіх тендерних пропозицій.

Оскільки вимогами чинного законодавства передбачено, що процедура закупівлі ініціюється замовником за умови наявності виділених коштів на предмет закупівлі, зважаючи, що матеріали справи містять докази вжиття заходів проведення процедури закупівлі, суд приходить до висновку про передчасність даних вимог, а відтак відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Суд зазначає, що підстави, які вказані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, знайшли своє документальне та нормативне підтвердження в частині відшкодування матеріальної школи у вигляді збитків.

Вимогами статті 133 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Так, представник позивача просить стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 7 502,28 грн., які позивач сплатила за проведення експертизи у розмірі 7 428,00 грн., та оплату комісії банку у розмірі 74,28 грн., але як вбачається з наданих суду доказів на підтвердження сплати позивачем оплати роботи експерта, позивачем було надано лише акт №17-2720/2721 здачі-приймання висновку судового експерта з якого вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено ціну експертизи у розмірі 7 428,00 грн., доказів на підтвердження сплати позивачем комісії банку у розмірі 74,28 грн. до суду не надано.

У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача сплачені судові витрати у розмірі 7 428,00 грн.

Крім того, з відповідачів підлягає стягненню солідарно на користь держави судовий збір у розмірі 2 087 грн. 84 коп..

Керуючись ст.ст. 1-2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82,141,258-259, 263-264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з виконавчого комітету Одеської міської ради (, адреса: м.Одеса, Думська площа, 1) та Управління капітального будівництва Одеської міської ради (, адреса: м.Одеса, вул. Комітетська, 10-а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) відшкодування завданої матеріальної шкоди у вигляді збитків у сумі 208 784,00 грн. (двісті вісім тисяч сімсот вісімдесят чотири грн.. 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути солідарно з виконавчого комітету Одеської міської ради (, адреса: м.Одеса, Думська площа, 1) та Управління капітального будівництва Одеської міської ради (, адреса: м.Одеса, вул. Комітетська, 10-а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 7 428 (сім тисяч чотириста двадцять вісім) грн.. 00 коп.

Стягнути солідарно з виконавчого комітету Одеської міської ради (, адреса: м.Одеса, Думська площа, 1) та Управління капітального будівництва Одеської міської ради (, адреса: м.Одеса, вул. Комітетська, 10-а) на користь держави судовий збір у розмірі 2 087 (дві тисячі вісімдесят сім) грн. 84 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 24 липня 2019 року.

Суддя К.С. Шкамерда