Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 478/223/15-ц

провадження № 61-5323 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 ,

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 ,

третя особа - Служба у справах дітей Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги: публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2016 року у складі судді Сябренко І. П. та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 червня 2016 року у складі колегії суддів: Ямкової О. О., Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна від імені банку та виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 22 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 30 000 грн, зі сплатою 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за користування кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, з кінцевим терміном повернення до 21 серпня 2017 року.

22 серпня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями й спорудами АДРЕСА_1 , належний йому на праві приватної власності.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконував, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого станом на 30 грудня 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 49 762 грн 74 коп., з яких: 32 276 грн 55 коп. заборгованість за тілом кредиту; 9 138 грн 61 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 925 грн 99 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 4 813 грн 84 коп. пеня за прострочення виконання кредитного зобов`язання; 250 грн штраф (фіксована частина); 2 357 грн 75 коп. штраф (процентна складова).

З урахуванням викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд у рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором від 22 серпня 2007 року у розмірі 49 762 грн 74 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями й спорудами АДРЕСА_1 шляхом його продажу банком з укладенням від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією цього правочину у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком усіх передбачених законодавством дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також просило виселити відповідачів з вищевказаної квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2007 року у розмірі 39 773 грн 60 коп. звернуто стягнення на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями й спорудами АДРЕСА_1 , належний на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 2007 року, шляхом продажу вказаного нерухомого майна ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з початковою ціною для його подальшої реалізації, визначеної на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, але на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна у смт Казанка Миколаївської області. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, проте позичальник, який є і майновим поручителем свої зобов`язання за спірним кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого станом на 30 липня 2015 року (на час розгляду справи) виникла заборгованість за цим договором, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком.

Вимоги банку про надання йому права на отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, задоволенню не підлягають, оскільки більшість з цих вимог знаходяться за межами наданих законом суду повноважень, і фактично спрямовані на передачу виключних правомочностей власника сторонній особі, а таке згідно зі статтею 41 Конституції України є неприпустимим; а решта охоплюється вибраним банком способом звернення стягнення.

Крім того, банком не надано доказів на підтвердження, що спірний житловий будинок, який є предметом іпотеки, придбано за рахунок кредитних коштів, тому неможливо зробити висновок про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців з цього будинку без надання їм іншого постійного житла. Спірний кредитний договір укладено 22 серпня 2007 року, а предмет іпотеки придбано у власність іпотекодавцем 10 серпня 2007 року, тобто раніше ніж отримано кредитні кошти.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 червня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволена частково, рішення суду першої інстанції у частині порядку звернення стягнення на майно змінено, доповнено його наступним змістом: надати ПАТ КБ «ПриватБанк» право на отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрацію правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отримання кадастрового номеру земельної ділянки, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, та можливістю здійснення банком всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 , як позичальник та майновий поручитель, належним чином не виконав, тому за цим договором утворилась заборгованість, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком. Суд першої інстанції помилково не надав банку увесь обсяг повноважень, необхідних для продажу іпотечного майна, тому його рішення у цій частини підлягає зміні з наданням таких повноважень банку.

ОСОБА_1 придбав житловий будинок, предмет іпотеки, 10 серпня 2007 року за 50 000 грн з проведенням розрахунку з відстроченням платежу, кредитні кошти у розмірі 30 000 грн він отримав 23 серпня 2007 року на підставі укладеного з банком кредитного договору від 22 серпня 2007 року. Таким чином, відсутні докази придбання спірного житлового будинку лише за кредитні кошти, тому відсутні правові підстави для виселення відповідачів з предмету іпотеки без надання іншого житлового приміщення.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржувані судові рішення у частині відмови у задоволенні позову про виселення відповідачів скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 478/223/15-ц з Казанківського районного суду Миколаївської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року зазначену справу призначено до розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що спірний кредит було надано ОСОБА_1 саме на придбання житлового будинку АДРЕСА_1 , який передано в іпотеку. Вказані обставини також підтверджуються умовами договору купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_1 придбав зазначений будинок, а саме за його умовами розрахунок між сторонами повинен відбутись з відстроченням платежу, тобто для отримання ОСОБА_1 кредиту у банку.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судами належним чином не досліджено розмір його заборгованості за спірним кредитним договором, оскільки ним сплачено значно більшу суму, ніж передбачено цим договором. Крім того, додаткова угода до вказаного кредитного договору ним не підписувалася.

Доводи особи, яка подала заперечення

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 -подав заперечення на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», яким підтримав касаційну скаргу ОСОБА_1 та просив оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 30 000 грн, зі сплатою 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за користування кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, з кінцевим терміном повернення до 21 серпня 2017 року.

15 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 22 серпня 2007 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни до кредитного договору, а саме банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк до 15 червня 2025 року включно, у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 33 922 грн 68 коп. на купівлю житла, зі сплатою за користування кредитом 21,51 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту.

22 серпня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями й спорудами АДРЕСА_1 , належний йому на праві власності.

Згідно з пунктом 29 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вказувало про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконував, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого станом на 30 липня 2015 року (на час розгляду справи) виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 749 грн 78 коп., з яких: 22 248 грн 61 коп. заборгованість за тілом кредиту; 14 471 грн 30 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 424 грн 60 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 1 379 грн 09 коп. пеня за прострочення виконання кредитного зобов`язання; 250 грн штраф (фіксована частина); 1 976 грн 18 коп. штраф (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

В іпотечному договорі від 22 серпня 2007 року у пункті 29 сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодеражателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві.

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку»,можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо

у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону

України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателяу спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112 цс 19.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На зазначене суди належної уваги не звернули, не врахували, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що є свободою договору (статті 6, 627 ЦК України).

Таким чином, задовольняючи частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суди допустилися порушень вимог законодавства, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, тому у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити.

У зв`язку з викладеним відсутні правові підстави для виселення відповідача.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом

повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 червня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна від імені банку та виселення, відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк