печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року суддя Печерського районного суду м. Києва Вовк С. В., розглянувши матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Президентів України, Адміністрації Президента України, Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України, Верховного Суду України, Верховного Суду, Апеляційного суду міста Києва, Київського апеляційного суду, Оболонського районного суду міста Києва, Подільського районного суду міста Києва, Святошинського районного суду міста Києва, Солом`яснкого району міста Києва, Апеляційного суду Полтавської області, Полтавського апеляційного суду, Автозаводського районного суду м. Кременчука, Крюківського районного суду м. Кременчука, Кременчуцького районного суду, Козельщинського районного суду про визнання дискримінації та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла зазначена позовна заява для розгляду якої у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та 14 червня 2019 року передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

15 липня 2019 року від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до суду надійшла змінена позовна заява, в якій фактично доповнився обсяг позовних вимог, зокрема вимога про визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення в АДРЕСА_3 , площею 875,2кв.м.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

З сукупного аналізу вищенаведених положень законодавства варто зробити висновок, що під порушенням правил підсудності розуміється відкриття провадження і розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення даного спору.

Згідно із правилом виключної підсудності, встановленим частиною першою статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

У позовній заяві заявляється вимога про визнання права власності на нежитлові приміщення, розташовані у м АДРЕСА_1 , тобто такий спір має вирішуватися за правилами виключної підсудності, за місцем знаходження нерухомого майна.

За приписами пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У відповідності до положень частини першої, другої статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно з частиною третьою статті 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-14, 30-32, 188, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Президентів України, Адміністрації Президента України, Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України, Верховного Суду України, Верховного Суду, Апеляційного суду міста Києва, Київського апеляційного суду, Оболонського районного суду міста Києва, Подільського районного суду міста Києва, Святошинського районного суду міста Києва, Солом`яснкого району міста Києва, Апеляційного суду Полтавської області, Полтавського апеляційного суду, Автозаводського районного суду м. Кременчука, Крюківського районного суду м. Кременчука, Кременчуцького районного суду, Козельщинського районного суду про визнання дискримінації та зобов`язання вчинити дії передати на розгляд до Кременчуцького районного суду Полтавської області (поштовий індекс 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Майора Борищака, 31).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя С. В. Вовк