Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 754/1795/16-ц

провадження № 61-13760св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк»,

представник позивача - Кирда Олена Володимирівна,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2016 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Кабанченко О. А., Рубан С. М..

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди.

Позовна заява мотивована тим, що06 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 183/П на суму 24 051,50 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 10 % річних.

Додатковим договором № 3 від 20 травня 2009 року до вказаного кредитного договору сторонами було погоджено підвищення відсоткової ставки до 14,5 % річних.

ОСОБА_1 було порушено умови кредитного договору щодо щомісячного повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

23 січня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено мирову угоду, яка була визнана судом та затверджена ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2013 року.

Проте, ОСОБА_1 умови мирової угоди не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 26 січня 2016 року становить 7 978,74 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 198 100 грн 66 коп.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив зобов'язати ОСОБА_1 до виконання мирової угоди, укладеної між сторонами 23 січня 2013 року та стягнути заборгованість за кредитним договором від 06 лютого 2008 року у розмірі 7 978,74 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 198 100 грн 66 коп.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року у складі судді Лісовської О. В. у задоволенні позову уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимагаючи стягнути з ОСОБА_1 іншу суму заборгованості, аніж визначено умовами мирової угоди, банк порушує норми діючого законодавства України і в односторонньому порядку змінює її умови в частині суми заборгованості та порядку її оплати. Крім того, 18 березня 2016 року відповідачем на рахунок банку сплачено залишок суми заборгованості за кредитним договором у розмірі, встановленому умовами мирової угоди.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2016 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» задоволено частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 до виконання мирової угоди, укладеної між публічним акціонерним товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 , визнаної та затвердженої ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2013 року у справі № 2/754/421/13.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором від 06 лютого 2008 року № 183/П у розмірі 5 549,13 доларів США, що в перерахунку на національну одиницю України (еквівалент по курсу Національного банку України 2519,6137 грн за 100 доларів США станом на 11 травня 2016 року) складає 139 816 грн 64 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 га користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 288 грн 20 коп.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 980 грн 62 коп.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував того, що частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційний курсом Національного банку України. Укладаючи мирову угоди, сторони погодили, що сума заборгованості стягується у доларах США із зазначенням еквіваленту станом на день ухвалення рішення суду, що і було вказано в ухвалі Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2013 року. Таким чином, місцевий суд безпідставно не врахував вказаних обставин і прийшов до передчасного висновку, що погашення відповідачем 18 березня 2016 року заборгованості у розмірі 63 760 грн є підставою вважати, що умови мирової угоди були виконані.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 11 червня 2019 року № 655/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що в мировій угоді сторонами встановлено, що ОСОБА_1 повинен сплатити суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 198,66 доларів США в зафіксованому гривневому еквіваленті, що за офіційним курсом Національного банку України на 23 січня 2013 року становить 65 531 грн 89 коп. 28 січня 2013 року ним сплачено 1 772 грн, а 18 березня 2016 року - 63 760 грн, що в свою чергу свідчить про те, що він виконав всі умови вказаної мирової угоди.

Крім того, зазначає, що суд на час ухвалення рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті кредиту, а саме в доларах США, повинен встановити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, що не було встановлено Апеляційним судом м. Києва під час ухвалення оскаржуваного рішення, оскільки позивач перебуває у стадії ліквідації, а тому на час подання апеляційної скарги та ухвалення судового рішення у останнього була відсутня ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» подано заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначено, що у тексті мирової угоди зазначено не лише валюту гривню, а й валюту, у якій відповідачем було отримано кредит - долари США. Крім того, змін стосовно конвертації кредитної угоди з валютної у гривневу за кредитним договором здійснено не було. Сплата заборгованості і розподілення коштів за вказаним кредитним договором здійснювались за умовами кредитного договору з урахуванням дати надходження коштів на рахунок банку і конвертацією з гривні у долари США по курсу Національного банку України.

Вказано, що чинному законодавству України не суперечить стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 лютого 2008 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 183/П, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 24 051,50 доларів США із сплатою відсотків у розмірі 10 % річних. Додатковим договором № 3 до кредитного договору сторонами було погоджено підвищення відсоткової ставки до 14,5 % річних.

Відповідно до п. 2.5.1 Кредитного договору повернення кредиту буде здійснюватися поповненням поточного рахунку, визначеного у п. 2.1.2, шляхом внесення готівкових кошів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі, не меншій суми чергового погашення частини кредиту, процентів та інших плат, відповідно до умов Договору.

Пунктом 3.3.3 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів згідно з умовами, визначеними в п. 2.5.1 цього Договору, та не пізніше визначеного п. 1.2 Договору строку, повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати кошти, передбачені п. 1.3.1, 2.3 Договору, а також на вимогу банку сплачувати неустойку.

Відповідачем були порушені зобов`язання стосовно щомісячного повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, як це було встановлено п. 2.5 Кредитного договору.

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов Кредитного договору банк звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

На стадії судового розгляду між сторонами 23 січня 2013 року була укладена мирова угода. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2013 року вказана мирова угода була затверджена судом.

Відповідно до умов мирової угоди сторони досягли домовленості, згідно якої ОСОБА_1 зобов`язувався сплатити заборгованість за кредитним договором від 06 лютого 2008 року в сумі 8 198,66 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 23 січня 2013 року становить 65 531 грн 89 коп., починаючи з січня 2013 року до 01 січня 2016 року. Термін сплати заборгованості складає 36 місяців.

Також сторони по справі дійшли згоди про порядок погашення заборгованості ОСОБА_1 наступним чином: з першого по тридцять п`ятий місяць щомісяця не пізніше 27 числа вносити на рахунок не менше 1 772 грн., а тридцять шостого місяця - залишок заборгованості; у випадку виникнення прострочення заборгованості більше ніж на 30 днів, відновлюється процедура примусового стягнення заборгованості.

Перед укладенням Мирової угоди між сторонами була досягнута згода про те, що ОСОБА_1 сплачує до 20 січня 2013 року на рахунок банку суму кредиту у розмірі 12 000 доларів США, а на залишок суми кредиту та відсотків між сторонами укладається Мирова угода.

Як встановлено при розгляді справи, ОСОБА_1 16 січня 2013 року були виконані дані домовленості і сплачено на рахунок банку 96 840 грн, що було еквівалентно станом на 20 січня 2013 року сумі 12 000 доларів США, що підтверджується відповідною квитанцією від 16 січня 2013 року.

Залишок суми 8 198,66 доларів США включав повну суму заборгованості та відсотків по кредиту із розрахунку на 06 лютого 2015 року включно (кінцевий строк користування кредитом).

В укладеній між сторонами мировій угоді було досягнуто згоди щодо суми, терміну та порядку оплати заборгованості за Кредитним договором, а також було узгоджено продовження терміну користування кредитом до 01 січня 2016 року.

28 січня 2013 року відповідачем було проведено оплату частини заборгованості за Кредитним договором у рамках виконання мирової угоди на суму 1 772 грн, що підтверджується квитанцією від 28 січня 2013 року. Після відкриття провадження у справі, яка переглядається, 18 березня 2016 року ОСОБА_1 сплатив позивачу 63 760 грн.

Згідно умов мирової угоди (п. 10) кожна із сторін не вправі в односторонньому порядку розірвати цю мирову угоду або змінити її умови.

Пунктом 3 мирової угоди визначено, що у випадку виникнення прострочення заборгованості більше ніж на 30 днів позивачем відновлюється процедура примусового стягнення заборгованості.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами статті 175 ЦПК України (у редакції, чинній на момент затвердження мирової угоди) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

На момент постановлення ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2013 року, якою була визнана мирова угода, укладена між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 , вона не відносилась до рішень, що підлягали виконанню державною виконавчою службою. У зв'язку з чим, у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Положенням статті 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 654 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Законом України від 23 вересня 1994 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Положенням статті 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов'язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Як вбачається з умов мирової угоди, сторони по справі домовились, що ОСОБА_1 зобов'язався сплатити заборгованість за кредитним договором від 06 лютого 2008 року № 183/П в сумі 8 198,66 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 23 січня 2013 року становить 65 531 грн 89 коп., починаючи з січня 2013 року до 01 січня 2016 року. З наведеного випливає, що сторонами в мировій угоді було визначено грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, тобто доларах США, та зафіксований його вираз у грошовій одиниці України - гривні на момент укладення мирової угоди. Однак, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, наведене, а також те, що сторони передбачили погашення щомісячних платежів лише в гривневому еквіваленті («не менше 1 776 грн»), вираженому з урахуванням курсу Національного банку України, діючого на момент укладення мирової угоди, не означає, що ними було змінено валюту зобов'язання, а також передбачено погашення решти заборгованості з урахуванням курсу Національного банку України на момент укладення мирової угоди, а не на день вчинення платежу.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 на виконання умов мирової угоди сплачено 28 січня 2013 року 1 752 грн 82 коп., що в еквіваленті за курсом Національного банку України на дату платежу становить 219,61 доларів США, та 18 березня 2016 року - 63 760 грн, що в еквіваленті за курсом Національного банку України на дату платежу становить 2 429,61 доларів США. Тобто ОСОБА_1 на виконання умов мирової угоди щодо погашення кредитної заборгованості сплачено 2 649,53 доларів США.

Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції та стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 5 549,13 доларів США, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що останній не в повному обсязі виконав умови мирової угоди у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач перебуває у стадії ліквідації, а тому на час подання апеляційної скарги та ухвалення оскаржуваного судового рішення у останнього була відсутня ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, є безпідставними, оскільки пунктом 5 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

Отже, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» не позбавлена права звертатися до суду, у тому числі з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2016 року було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року, у зв'язку із залишенням оскаржуваного судового рішення без змін необхідно поновити його виконання.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта