ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2824/19 Справа № 2-1951/11 Суддя у 1-й інстанції - Дячков С. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2012 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Толока", Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Толока", Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову посилався на те, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1 . У квартирі значаться зареєстрованими відповідачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та неповнолітній син останньої ОСОБА_4 .

Він, як наймач квартири, у зв`язку з тим, що відповідачі не знялися з реєстрації з квартири, змушений нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Просив постановити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею у спірній квартирі.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2012 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилою площею в квартирі АДРЕСА_1 .

Зобов`язано відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області скасувати реєстрацію відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_1 .

У квартирі значаться зареєстрованими відповідачі по справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та неповнолітній син ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , які в квартирі не проживають, їх речей в квартирі не має, але вони добровільно не знялися з реєстрації у вказаній квартирі.

Вказані обставини підтверджувались актами від 22.04.2010 р., 02.08.2010 р. та від 14.05.2011 р., затвердженими директором ТОВ "Толока", згідно яких ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не проживають в спірній квартирі: ОСОБА_1 - більше ніж 4 роки, ОСОБА_3 з вересня 2010 р.

Даний факт визнавався відповідачем ОСОБА_3

ОСОБА_2 , який є наймачем квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що відповідачі не знялися з реєстрації у вказаній квартирі, змушений сплачувати комунальні платежі також і за не проживаючих у квартирі осіб.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував того, що відповідач ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 158 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої статті 74 ЦПК України(у редакції, чинній на момент розгляду справи) судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Згідно із частиною четвертою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України (у редакції, яка була чинною на момент розгляду справи) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

В матеріалах справи міститься оголошення в газеті "Вісті Придніпров`я" від 04.08.2011 р. №59 (1247) про виклик ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 25.10.2011 року о 09.00 год.

Проте, в матеріалах справи відсутнє належне повідомлення ОСОБА_1 про слухання справи, призначене на 28 травня 2012 року.

Неналежне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції позбавило її можливості дати пояснення по суті справи та доводити перед судом переконливість своїх доводів та заперечень.

Відомостей про те, що ОСОБА_1 відповідно до вимог статей 74-76 ЦПК України 2004 року була належним чином повідомлена місцевим судом про дату, час і місце судового засідання у справі немає.

Указані порушення процесуального закону судом апеляційної інстанції призвели до ухвалення рішення без врахування в повній мірі доводів та заперечень ОСОБА_1 , що не відповідає вимогам статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі.

Ураховуючи те, що процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи стосовно відповідача були порушені через непоінформованість останньої про дату, час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2012 року та додаткове рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Толока", Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, колегія суддів вважає, що даний позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;

4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;

5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом всього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік законодавством Союзу РСР і Української РСР може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.

П. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз`яснює застосування ст. 71 ЖК:

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами.

Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився.

Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Як вбачається із матеріалів справи, поважність відсутністі ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 обумовлена перебуванням за кордоном по роботі.

На підтвердження даних обставин апелянтом було долучено копії сторінок закордонного паспорту з відмітками про перетин кордону.

Крім того, апелянтом було надано суду апеляційної інстанції акт № 3, виданий 25.04.2019 року ТОВ "ЄРЦ КП", згідно якого зі слів сусідів кв. НОМЕР_1, НОМЕР_2 , ОСОБА_1 проживає більше десяти років в квартирі АДРЕСА_1 . При огляді квартири виявлені її особисті речі.

Також, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не мають іншого житла.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статей 77, 78 цього Кодексу докази мають бути належними та допустимими.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" , національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Отже, ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2012 року та додаткове рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Толока", Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ Дніпродзержинського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування виконкому Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко