Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 522/13210/15-ц

провадження № 61-30879св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Терракс» ЛТД,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2016 року у складі судді Домусчі Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Терракс» ЛТД (далі - ТОВ «Терракс» ЛТД) про стягнення пені.

Позов мотивовано тим, що 29 жовтня 2008 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Терракс» ЛТД було укладено договір комісії № 207 на будівництво об`єкта нерухомості та додатки № 1, 2, 3 до договору, згідно якого товариство зобов`язалось здійснити дії для будівництва об`єкта нерухомості сімейно-оздоровчого комплексу з метою передачі у власність ОСОБА_3 апартаментів під будівельним номером № НОМЕР_1 , загальною площею 174,54 кв. м, розташованих на 7 поверсі 10-ти поверхової секції сімейно- оздоровчого комплексу у АДРЕСА_3 . Згідно договору строк передачі об`єкта нерухомості був визначений як 25 грудня 2009 року, до настання якого відповідач зобов`язався здати будинок в експлуатацію і протягом 45 днів з моменту введення будинку в експлуатацію передати у власність ОСОБА_3 об`єкт нерухомості - апартаменти.

04 серпня 2009 року до указаного договору було укладено додаткову угоду № 1, згідно якої строк, визначений у пунктах 4.1., 6.1., змінено та встановлено - 25 грудня 2010 року, та змінено предмет договору, а саме замість апартаментів під будівельним номером № НОМЕР_1 , загальною площею 174,54 кв. м, розташованих на 7 поверсі 10-ти поверхової секції сімейно-оздоровчого комплексу, було зазначено - апартаменти № 58, загальною площею 141,81 кв. м, які розташовані на 10 поверсі в 20-ти поверховій секції сімейно-оздоровчого комплексу.

18 серпня 2010 року до договору комісії від 29 жовтня 2008 року № 207 було укладено додаткову угоду № 2, відповідно до якої ОСОБА_3 відступив йому свої права за зазначеним договором.

Зазначав, що згідно пункту 7.2 договору комісії від 29 жовтня 2008 року за затримку виконання зобов`язання по передачі об`єкта у власність передбачено пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) від загальної вартості апартаментів. Посилаючись на узгодження терміну виконання зобов`язання - до 26 грудня 2010 року, відповідальність за затримку передачі об`єкта нерухомості у власність, він просив стягнути з ТОВ «Терракс» ЛТД пеню за період з 26 червня 2014 року по 26 червня 2015 року у розмірі 466 199 грн 64 коп.

Крім того, вказував на те, що оскільки договір комісії є різновидом договору про надання послуг, то на спірні правовідносини розповсюджуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», тому, посилаючись на невиконання зобов`язання зі сторони відповідача, просив стягнути з ТОВ «Терракс» ЛТД пеню у порядку частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути з ТОВ «Терракс» ЛТД пеню за період з 26 червня 2014 року по 26 червня 2015 року у розмірі 13 692 558 грн 90 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на відносини, які виникли між сторонами, Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується, оскільки частина п`ята статті 10 указаного Закону, на яку посилається ОСОБА_1 , як на підставу позову, передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Також, пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. На підставі вищезазначеного положення закону зроблено висновок про те, що Закон України «Про захист прав споживачів» дійсно регулює правовідносини між будівельною компанією й громадянами щодо будівництва саме житла для власних потреб. Проте, згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 будівлі для оздоровчого призначення, а також сімейні табори відпочинку відносяться до категорії нежитлових будівель. Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на стягнення пені у зв`язку з неналежним виконання ТОВ «Терракс» ЛТД своїх договірних зобов`язань, однак, враховуючи, що положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист справ споживачів» передбачають загальні підстави стягнення неустойки та застосовуються у разі не врегулювання цього питання безпосередньо сторонами договору, а сторонами під час укладення договору комісії від 29 жовтня 2008 року № 207 було визначено певний порядок, умови виплати та розмір пені (розділ 7 указаного договору), тому позовні вимоги про стягнення пені саме з цих підстав є необґрунтованими.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , відхилено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції щодо того, що Закон України «Про захист прав споживачів» регулює правовідносини між будівельною компанією й громадянами щодо будівництва саме житла для власних потреб, а згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 будівлі для оздоровчого призначення, а також сімейні табори відпочинку відносяться до категорії нежитлових будівель, тому, ураховуючи, що положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист справ споживачів» передбачають загальні підстави стягнення неустойки та застосовуються у разі не врегулювання цього питання безпосередньо сторонами договору, а сторонами під час укладення договору комісії від 29 жовтня 2008 року № 207 було визначено певний порядок, умови виплати та розмір пені (розділ 7 указаного договору), у зв`язку із чим зазначені висновки про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 визнав правильними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати указані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов помилкового висновку, що на указані правовідносини не поширюються дія Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з тим, що зазначене будівництво відноситься до нежитлового. Суди дійшли помилкового висновку, що сплачені кошти не залучені ним для будівництва житла для власних потреб, а відтак підстави для застосування Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні, оскільки згідно предмета договору відповідач зобов`язаний здійснити всі юридичні та фактичні дії з будівництва сімейно-оздоровчого комплексу, розташованого у прибережній зоні в районі АДРЕСА_3 приміщення якого не можуть вважатись житлом у розумінні пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 будівлі для оздоровчого призначення та сімейні табори відпочинку відносяться до нежитлових будівель.Таким чином, при вирішенні питання щодо поширення дії Закону України «Про захист прав споживачів» на правовідносини, що виникли на підставі указаного договору комісії необхідно застосовувати саме положення статті 611 ЦК України та частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а не норми Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2016 року, відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Приморського районного суду м. Одеси зазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 червня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Терракс» ЛТД про стягнення пені за договором комісії на будівництво об`єкта нерухомості призначено до розгляду.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу.

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від ТОВ «Терракс» ЛТД, у якому заявник посилався на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржувані судові рішення є мотивованими, законними й ґрунтуються на належних та допустимих доказах, судами попередніх інстанцій вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин. Вказувало на те, що оскільки будівництво не завершено та не введено об`єкт будівництва до експлуатації, зобов`язання щодо передачі апартаментів від відповідача позивачу згідно пункту 2.3 указаного договору комісії ще не виникло, а існує лише зобов`язання щодо виконання доручення комітента із будівництва комплексу у цілому, по виконанню якого і виникне вже наступний обов`язок продовж 45 днів передати створене індивідуально визначене майно у вигляді апартаментів. Судами попередніх інстанцій вірно зроблено висновок, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на правовідносини сторін. Апартаменти у сімейно-оздоровчому комплексі не можуть вважатись житлом у розумінні статті 379 ЦК України. Їх статус протирічить статтям 380, 382 ЦК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 29 жовтня 2008 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Терракс» ЛТД було укладено договір комісії № 207 на будівництво об`єкта нерухомості. За умовами договору ТОВ «Терракс» ЛТД зобов`язався по дорученню ОСОБА_3 за плату і за його рахунок здійснювати від свого імені всі фактичні та юридичні дії, необхідні для будівництва об`єкта нерухомості сімейно-оздоровчого комплексу цілорічної дії, розташованого в прибережній зоні в районі 8 станції Великого Фонтану у м. АДРЕСА_4 , з метою передачі у власність ОСОБА_3 частини вказано об`єкта - апартаментів будівельний НОМЕР_1 загальною площею 174,54 кв. м, які розташовані на 7-му поверсі в 10-ти поверховій секції сімейно-оздоровчого комплексу (пункти 1.1, 1.4 указаного договору); передати ОСОБА_3 у власність апартаменти протягом 45 днів з моменту введення в експлуатацію об`єкта нерухомості на основі акту приймання-передачі апартаментів, а також підготувати всі необхідні документи для оформлення права власності ОСОБА_3 на об`єкт нерухомості (апартаментів) у межах своєї компетенції і повноважень (пункт 2.2. указаного договору); реалізація доручення ОСОБА_3 здійснюється в строк до 25 грудня 2009 року; до закінчення такого строку товариство зобов`язується здати в експлуатацію закінчений будівництвом сімейно-оздоровчий комплекс і протягом 45 днів передати у власність ОСОБА_3 апартаменти (пункт 4.1 указаного договору); у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язань винна сторона зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки, завдані таким невиконанням (неналежним виконанням), згідно пункту 7.1 указаного договору; за затримку в передачі апартаментів в установлений умовами указаного договору строк, ТОВ «Терракс» ЛТД виплачує ОСОБА_3 пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості не переданих апартаментів за кожен день прострочення (пункт 7.2 указаного договору). Сплата пені не звільняє ТОВ «Терракс» ЛТД від передачі ОСОБА_3 апартаментів, отриманих по договору з третьою особою.

Додатковою угодою від 04 серпня 2009 року № 1 до указаного договору комісії, яку укладено між ОСОБА_3 та ТОВ «Терракс» ЛТД, зокрема, пункт 1.4 викладено у новій редакції, згідно якого на виконання договору ОСОБА_3 стає власником апартаментів будівельний № 58 загальною площею 141,81 кв. м, розташованих на 10-му поверсі в 20-ти поверховій секції сімейно-оздоровчого комплексу (пункту 1); пункт 4.1 викладено у новій редакції, згідно якого реалізація доручення ОСОБА_3 у вказаному договорі здійснюється в строк до 25 грудня 2010 року (пункт 2); до 04 серпня 2009 року ОСОБА_3 проводить оплату 100 % внеску ціни апартаментів і комісійної плати (пункт 5).

Додатковою угодою від 18 серпня 2009 року № 2 до указаного договору комісії, яку укладено між ОСОБА_3 , ТОВ «Терракс» ЛТД та ОСОБА_1 , всі права і обов`язки за договором комісії на будівництво об`єкта нерухомості від 29 жовтня 2008 року № 207 на будівництво апартаментів будівельний № 58 загальною площею 141,81 кв. м, розташованих на 10-му поверсі в 20-ти поверховій секції сімейно-оздоровчого комплексу в прибережній зоні в районі АДРЕСА_3 перейшли до ОСОБА_1 .

Згідно довідки ТОВ «Терракс» ЛТД від 18 серпня 2010 року вартість апартаментів за договором комісії від 29 жовтня 2008 року у розмірі 1 250 462 грн є сплаченою.

На час звернення до суду об`єкт нерухомості в експлуатацію не здано, апартаменти у власність не передано.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За вимогами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Разом з тим, згідно предмета договору, відповідач зобов`язаний здійснити юридичні та фактичні дії з будівництва сімейно-оздоровчого комплексу, приміщення якого не можуть вважатись житлом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 4.1. реалізація доручення комітента по вказаному договору (з урахуванням додаткової угоди № 1 до договору) здійснюється в строк до 25 грудня 2010 року, по закінченню вказаного строку комісіонер зобов`язується здати в експлуатацію закінчене будівництво сімейно-оздоровчого комплексу та протягом 45 днів передати у власність комітенту апартаменти.

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Правові наслідки порушення зобов`язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором.

Розділом 7 договорів передбачена відповідальність сторін у разі порушення зобов`язання. При цьому за пунктом 7.1. указаного договору передбачено, що у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань винна сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні завдані цим збитки. За пунктом 7.2. указаного договору за затримку у передачі апартаментів у встановлений умовами договору строк, а саме впродовж 45 днів з моменту введення в експлуатацію об`єкта нерухомості, ТОВ «Терракс» ЛТД сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості не переданих вчасно апартаментів за кожний день прострочення.

Таким чином, сторони договору розмежували передбачені статтею 611 ЦК України види відповідальності за порушення зобов`язання, а саме: у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань за договором на винну сторону покладається відшкодування завданих цим збитків, а за прострочення передачі уже введених в експлуатацію апартаментів у встановлений строк на винну сторону покладається обов`язок сплатити позивачу неустойку у вигляді пені за кожний день прострочення. Водночас сплата пені не звільняє від обов`язку відшкодувати збитки.

Відповідно до пункту 1.6 указаного договору правовідносини сторін за цим договором регулюються правилами договору комісії, про надання послуг, якщо інші умови не встановленні згодою сторін. Правила договору про спільну діяльність, договору управління майном, Закон України «Про інвестиційну діяльність», інші нормативно-правові акти у сфері інвестиційної діяльності до даного договору не застосуються.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходили із того, що на відносини, які виникли між сторонами, Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується, оскільки частиною п`ятою статті 10 указаного Закону, на яку посилається ОСОБА_1 , як на підставу позову, передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Також, пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. На підставі вищезазначеного положення закону зроблено висновок про те, що Закон України «Про захист прав споживачів» дійсно регулює правовідносини між будівельною компанією й громадянами щодо будівництва саме житла для власних потреб.

Проте, згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 будівлі для оздоровчого призначення, а також сімейні табори відпочинку відносяться до категорії нежитлових будівель. Таким чином, враховуючи, що положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист справ споживачів» передбачають загальні підстави стягнення неустойки та застосовуються у разі не врегулювання цього питання безпосередньо сторонами договору, а сторонами під час укладення договору комісії від 29 жовтня 2008 року № 207 було визначено певний порядок, умови виплати та розмір пені (розділ 7 указаного договору), тому задоволення вимог про стягнення пені саме з цих підстав є необґрунтованим.

ОСОБА_1 (до передачі прав та обов`язків за договором ОСОБА_3 ) та ТОВ «Терракс» ЛТД як сторони договору комісії встановили відповідальність у вигляді відшкодування збитків та сплати пені. Так, відповідальність у вигляді відшкодування збитків передбачена пунктом 7.1 указаного договору для обох сторін, згідно якої у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання винна сторона відшкодовує другій стороні завдані невиконанням (неналежним виконанням) збитки; передбачена пунктом 7.5 указаного договору для комітента за не прийняття апартаментів. Відповідальність у вигляді пені, передбачена пунктом 7.2 указаного договору для комісіонера за затримку в передачі апартаментів в установлений строк; передбачена пунктом 7.4 указаного договору для комітента за прострочення перерахування коштів за об`єкт нерухомості тощо.

Отже, відповідальність сторін розмежовано. Не завершення будівництва в строк та не здача об`єкта в експлуатацію є неналежним виконанням зобов`язання ТОВ «Терракс» ЛТД, що тягне за собою обумовлену пунктом 7.1 указаного договору відповідальність у вигляді відшкодування ОСОБА_1 збитків, що ж до затримки в передачі апартаментів в строк, то така тягне за собою обумовлену пунктом 7.2 договору відповідальність ТОВ «Терракс» ЛТД у вигляді сплати ОСОБА_1 пені.

Договір комісії відноситься до договірних зобов`язань, відтак, на спірні правовідносини поширюються визначені главою 51 ЦК України загальні правові наслідки порушення зобов`язання та відповідальності за порушення зобов`язання.

Так, за змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки; відшкодування збитків. Відповідно до статті 624 ЦК України законом передбачено стягнення як збитків, так і неустойки, встановлено співвідношення збитків і неустойки, визначено можливість сторін у договорі передбачити обов`язок боржника відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою, встановити право стягнення неустойки без відшкодування збитків або за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Таким чином, поряд із встановленою ЦК штрафною неустойкою сторони можуть передбачити в договорі інші види співвідношення неустойки (штрафу, пені) і збитків.

ОСОБА_1 (до передачі прав та обов`язків за договором ОСОБА_3 ) та ТОВ «Терракс» ЛТД передбачили у договорі комісії збитки та пеню, встановили право стягнення пені та відшкодування збитків за певні порушення зобов`язання, відтак, слід виходити з того, що стягнення передбаченої пунктом 7.2 договору пені встановлено сторонами договору за порушення зобов`язання щодо передачі об`єкта у власність протягом 45 днів з дня здачі закінченого будівництвом об`єкту в експлуатацію.

Таким чином, Закон України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюється.

Доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, неповне з`ясування судами обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права при їх ухваленні не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишити без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович