Постанова
Іменем України

22 липня 2019 року
м. Київ

справа № 361/3635/16-ц
провадження № 61-25722св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Військова частина НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року у складі судді Білик Г. О. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 травня 2017 року в складі колегії суддів: Мережко М. В., Данілова О. М., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 про зобов`язання скасувати рішення, захист честі, гідності та ділової репутації.

Позовна заява мотивована тим, що він є майором запасу, звільнився з військової служби за віком у 2004 році.

За місцем проходження військової служби з грудня 1993 року по серпень 1998 року в м. Прилуки взятий на квартирний облік з 27 січня 1994 року. 23 жовтня 1995 року отримав однокімнатну службову квартиру, площею 17,45 кв. м в м. Прилуки із збереженням права перебування на квартирному обліку.

10 серпня 1998 року ОСОБА_1 виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження служби.

ОСОБА_1 зазначав, що за його клопотанням з метою залишення повнолітньому члену сім`ї - дочці дружини ОСОБА_2 з квартири було знято статус «службова». Проте, в квартирі залишилась проживати дружина ОСОБА_1 із сином, з якою ОСОБА_1 розлучився 03 грудня 1998 року. Згодом 07 вересня 1999 року позивач з ОСОБА_3 знову одружились, а 22 вересня 1999 року дружина із сином знялись з реєстрації із вищевказної квартири і переїхали жити до позивача у військове містечко Семиполки за новим місцем служби.

ОСОБА_1 вказує, що порушення його житлових прав посадовими особами відповідача полягають в незаконній обробці персональних даних ОСОБА_1 та його сім`ї з метою створення перешкод у задоволенні його права на житло.

ОСОБА_1 стверджував, що рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 щодо нього, викладені в протоколах: від 29 березня 2003 року № 31; від 30 січня 2004 року № 34; від 22 березня 2004 року № 36; від 30 березня 2004 року № 37; від 26 лютого 2008 року № 66; від 04 березня 2008 року № 67; від 29 квітня 2008 року № 70 є незаконним та протиправними, а тому підлягають скасуванню.

ОСОБА_1 вказував, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка проявилась у переживаннях, пов`язаних з безпідставним переміщенням його у черзі на отримання житла, приниженні честі та гідності, плямуванні ділової репутації, внаслідок яких позивач вимушений витрачати час для вирішення питань, пов`язаних із захистом своїх прав, що порушило його звичний спосіб життя, завдало психологічного стресу, негативних емоцій, моральних переживань та дискомфорту, внаслідок яких він втратив душевний спокій.

Розмір заданої йому моральної шкоди ОСОБА_1 оцінює в суму 76 800 грн, яку просив стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 травня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних протокольних рішень, відповідач діяв в спосіб та в межах чинного на час прийняття законодавства, оскільки рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирної черги були зумовлені ненаданням ОСОБА_1 повного переліку необхідних документів, а також на підставі офіційних документів, наданих на відповідні запити відповідача про надання інформації.

Крім того, підстави для покладення відповідальності на відповідача за спричинену позивачу моральну шкоду відсутні, оскільки судом не встановлено факту поширення відповідачем щодо ОСОБА_1 інформації, що не відповідає дійсності, ганьбить його честь та ділову репутацію.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 361/3635/16-ц та витребувано її з Броварського міськрайонного суду Київської області.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», згідно з яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 травня 2018 року справу № 361/3635/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу № 361/3635/16-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не правильно визначились, які правовідносини виникли між сторонами та не застосували закон, який підлягав застосуванню, а саме: частину другу статті 19, статтю 32 Конституції України та статтю 301 ЦК України, які охороняють таємницю особистого життя.

Узагальнені доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_1 є майором запасу, звільнився з військової служби за наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 03 грудня 2004 року за віком.

За місцем проходження військової служби з грудня 1993 року по серпень 1998 року в м. Прилуки взятий на квартирний облік з 27 січня 1994 року.

Згідно довідки-доповіді начальника Лубенської квартирно-експлуативної частини району м. Лубни від 29 грудня 2003 року, ОСОБА_1 23 жовтня 1995 року отримав однокімнатну службову квартиру, площею 17,45 кв. м в м. Прилуки із збереженням права перебування на квартирному обліку.

10 серпня 1998 року ОСОБА_1 виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження служби.

19 жовтня 1998 року з квартири знято статус службової. При цьому в квартирі залишилась проживати дружина позивача ОСОБА_3 із сином, з якою ОСОБА_1 розлучився 03 грудня 1998 року.

07 вересня 1999 року ОСОБА_1 з ОСОБА_3 знову одружились, а 22 вересня 1999 року дружина із сином були зняті з реєстрації із указаної квартири і переїхали жити до ОСОБА_1 у військове містечко Семиполки за новим місцем служби, де він винаймав квартиру.

Протоколом № 26 житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 24 серпня 2002 року прийнято рішення постановити майора ОСОБА_1 на квартирний облік із сім`єю з 3 чоловік на загальних підставах з 03 лютого 1995 року.

Протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 29 березня 2003 року за № 31 прийнято рішення відмінити протокольне рішення № 26 від 24 серпня 2002 року і зняти з квартирного обліку майора ОСОБА_1 із сім`єю в зв`язку з відсутністю відповідних документів на право перебування на черзі для отримання житла.

Протокольним рішенням від 22 березня 2004 року за № 36 постановлено вважати майора ОСОБА_1 особою, яка штучно погіршила свої житлові умови шляхом обміну займаного приміщення, згідно статті 35 ЖК України, і на сьогоднішній день являється безквартирним. Керуючись статті 35 ЖК України, зараховано майора ОСОБА_1 на квартирний облік з урахуванням 5 років з моменту погіршення своїх житлових умов, а саме з 09 грудня 2003 року.

Протоколом від 30 березня 2004 року № 37 прийнято рішення перемістити майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 чоловіка по черзі, згідно наданих житловій комісії довідок та інформації, вважати дійсною датою постановки на квартирний облік з 03 березня 1995 року.

Протокольним рішенням від 26 лютого 2008 року № 66 житлова комісія попередила майора ОСОБА_1 про необхідність поновити документи відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України № 577 від 06 жовтня 2006 року, в разі не оформлення квартирних справ, відповідно до вимог чинного законодавства, буде розглянуте питання про зняття з квартирного обліку.

Рішенням від 04 березня 2008 № 67 житловою комісією постановлено зняти з квартирного обліку майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 чоловіка, на підставі статті 40 ЖК України, пунктів 26, 29 Правил квартирного обліку, пунктів 3.10, 3.12 Наказу Міністерства оборони України № 577 від 06 жовтня 2006 року, а також пункту 5 протоколу наради Начальника гарнізону м. Києва від 22 листопада 2007 року.

У зв`язку з наданням ОСОБА_1 повного переліку документів квартирної справи протокольним рішенням від 29 квітня 2008 № 70 житлова комісія постановила поновити майора запасу ОСОБА_1 на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 зі складом сім`ї 3 чоловіка з 03 березня 1995 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (частина перша статті 34 Конституції України). Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68 Конституції України).

Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (частина 1 статті 200 ЦК України).

Відповідно до статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно зі статтею 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень (частина перша статті 30 Закону України «Про інформацію» (далі Закон про інформацію). Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина друга статті 30 Закону про інформацію).

Установивши, що офіційний запит до Лубенської квартирно-експлуатаційної частини відповідач направляв в межах своєї компетенції з метою з`ясування прав позивача перебування на черзі для отримання житла, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що у відповідача не було мети поширювати недостовірні відомості щодо особи позивача, а інформація, яка викладена в оскаржуваному протоколі № 36 від 22 березня 2004 року вжита, як оціночні судження, та не може бути витлумачена, як така, що містить фактичні дані.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто суди, при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди мають з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань та їх причинно-наслідковий зв`язок з обставинами, на які позивач вказує як на підставу спричинення йому моральної шкоди, ступень вини заподіювача, яких саме моральних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ним витрати та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору.

Оскільки судом не встановлено факту поширення відповідачем щодо ОСОБА_1 інформації, що не відповідає дійсності та ганьбить його честь та ділову репутацію, то висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про відсутність підстав для задоволення позову у частині відшкодування моральної шкоди є правильним.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки суд правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко