Справа № 201/6442/19
Провадження № 2-о/201/136/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

з секретарем судового засідання Сисо А.Г.

за участі:

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

У черві 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 посилається на те, що її бабуся ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дідусь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки вони були особами похилого віку та потребували догляду, заявник разом із своєю родиною у 2010 році переїхала проживати до них. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло належала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 з нею постійно проживала заявник, хоча і була зареєстрована за іншою адресою. Спір з приводу спадщини відсутній. Оскільки постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджене відповідними документами, заявник позбавлена можливості оформити спадщину (а.с.3-5).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справа за указаною заявою була передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.16).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.18).

Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є бабусею заявника ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження заявника серії НОМЕР_1 , свідоцтвом про одруження заявника серії НОМЕР_2 , свідоцтвом про народження батька заявника ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 (а.с.8-10).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер дід заявника ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся заявника ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть (а.с.12-13). Батько заявника ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем заявник зазначає, що встановлення юридичного факту їй необхідно для прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3 .

Допитані у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є матір`ю заявника, пояснила, що її донька дійсно з 2016 року та на момент смерті ОСОБА_3 постійно проживала із бабусею та доглядала за нею.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснили, що вони були сусідами ОСОБА_3 , з якою з 2016 року постійно проживала заявник ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 21 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

За змістом абзацу першого п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Пунктом 3.21. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України також передбачено, що в разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав на те, що щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, що мешкають в Україні не зобов`язані постійно проживати в місці своєї реєстрації, отже обставина (факт) спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами.

Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даної заяви, у зв`язку з чим вважає за можливе задовольнити її у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 293, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ) із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ), померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19 липня 2019 року.

Суддя С.О. Демидова