Справа №461/2703/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2019 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львова за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про народження відповідач є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір дівчинки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Розпорядженням Галицької районної адміністрації малолітню ОСОБА_1 влаштовано у КЗ ЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки», де вона перебуває на даний час. Відповідно до листа КЗ ЛОР «Будинок дитини № 2», батько - ОСОБА_2 , свою доньку ОСОБА_1 не відвідує. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з останнього аліменти на утримання дитини, на користь закладу, в який вона буде влаштована, у твердій грошовій сумі.

Ухвалою суду від 19 квітня 2019 року відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 23 травня 2019 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Представник позивача - органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачу надсилалися судові повістки за зареєстрованим місцем проживання, рекомендованим поштовим відправленням.

Відповідно до листа Служби у справах дітей Кіровоградської обласної державної адміністрації Сало Р.В. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою відповідач з моменту реєстрації не проживає. Інформація про фактичне місце проживання ОСОБА_2 в сільській раді відсутня /а.с. 13/. Тому, згідно з ч.11 ст. 128 ЦПК України виклик відповідача до суду був здійснений через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб - сайт Галицького районного суду м.Львова).

Відзиву на позов, повідомлення про поважні причини неявки чи заяви про розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу слухати у заочному порядку.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 26 квітня 2018 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, батьками малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 /а.с. 5/.

Матір дівчинки - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 04 січня 2019 року Галицьким районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області /а.с. 6/.

Померла ОСОБА_4 та її малолітня донька ОСОБА_1 перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідками від 26 квітня 2018 р. № та від 29 березня 2018 р. №, виданими Галицьким відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської Ради /а.с. 11,12/.

Малолітня ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . До дня смерті, матір з донькою фактично проживали за адресою: АДРЕСА_3 зі співмешканцем ОСОБА_3 , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 14 листопада 2018 року, складеному відділом «Служба у справах дітей» Галицького району /а.с. 16/.

Відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 30 грудня 2018 р., малолітню ОСОБА_1 , після смерті матері, поміщено у КНП «Комунальна міська дитяча клінічна лікарня», оскільки не було жодних родичів, які б могли опікуватися дитиною /а.с.7/.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 14 січня 2019 №10 «Про тимчасове влаштування малолітньої ОСОБА_1 у КЗ ЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки», який знаходиться за адресою АДРЕСА_4 », малолітню ОСОБА_1 влаштовано у дитячий заклад на повне державне забезпечення /а.с. 10/.

Відповідно до листа КЗ ЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки» від 01 квітня 2019 р. № 170, батько - ОСОБА_2 свою доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не відвідує /а.с. 14/.

Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування, наданий суду висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. У висновку районна адміністрація вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_1 /а.с. 8,9 /.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Усі встановлені судом обставини справи дають ґрунтовні підстави для висновку, що відповідач, починаючи з моменту народження дитини, залишив її на виховання матері ОСОБА_4 , ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої доньки, не відвідує її, не цікавиться її життям, не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування дитини. Подібні дії у сукупності свідчать про свідоме та винне нехтування своїми батьківськими обов`язками. Крім того, відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків по матеріальному утриманню дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя. Дитина перебуває на повному державному забезпеченні у КЗ ЛОР «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи і порушенням психіки».

З урахуванням викладеного, а також висновку органу опіки та піклування, суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Частина 2 ст. 166 Сімейного кодексу України визначає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В силу ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Враховуючи наведене, у відповідності до вимог ст. 184 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 , на користь установи, в яку буде влаштована дитина, слід стягувати аліменти на утримання ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 квітня 2019 року (з часу пред`явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття.

Окрім того, відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий у розмірі 768,40 гривень за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 768,40 гривень за позовну вимогу про стягнення аліментів, всього 1536,80, гривень.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь закладу, в який буде влаштована дитина, аліменти на утримання його малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок

Позивач: Галицька районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, , м. Львів, вул. Ф. Ліста, 1, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Д. Фролова