26.07.2019
Справа № 639/4543/15-ц
Провадження №2/642/1477/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Шрамко Л.Л., розглянувши заяву ОСОБА_1 до відповідача судді Жовтневого районного суду м.Харкова Єрмоленко Вікторії Борисівни про застосування судом позитивних дій по припиненню прямої дискримінації конституційного права на доступ до правосуддя

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м.Харкова суду з заявою про застосування судом позитивних дій по припиненню прямої дискримінації конституційного права на доступ до правосуддя, зазначивши відповідачем суддю Жовтневого районного суду м.Харкова Єрмоленко Вікторію Борисівну.

В зазначеній заяві просить:

- відкрити судове провадження за її заявою від 08.07.2019 року про застосування судом позитивних дій по припиненню прямої дискримінації конституційного прав на доступ до правосуддя;

-скасувати дискримінаційну ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова Єрмоленко В.Б. від 03.05.2019 року і направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції;

-застосувати позитивні дії по запобіганню та усуненню прямої дискредитації її прав на захист порушених прав судом першої інстанції в особі судді Жовтневого районного суду м. Харкова Єрмоленко В.Б., яка протизаконно відмовила у розгляді її антикорупційної заяви від 02.05.2019 року з прийняттям незаконного рішення на її звернення від 02.05.2019 року щодо протиправних корупційних прийнятих рішень органом самоврядування всупереч нормі прямої дії за ст.40 Конституції України;

-винести окрему ухвалу про кримінальні правопорушення судді Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_2 за ознаками, передбаченими ч.1.ст.364 (зловживання службовим становищем), ст.356 (самоправство), ч.1.ст.161 (порушення рівноправності громадян) КК України та передати її до Державного бюро розслідувань.

В обґрунтування вказаних вимог заявник посилається на положення ст.7,ч.3.ст.8,ст.129-1,ч.ч.1,2 ст.55, ст.ст.19,40 Конституції України, ст.ст.6,8 Конвенції по права людини та основоположних свобод, п. п. 2.5,7.ч.1.ст.1, п.2.ч.1.ст.2, ст.ст.3,4,6,7,14,Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012 р. № 5207- VI, ч.1,3.ст.4, ч.ч. 1.2,3,4,5,10 ст. 10, ч.1.ст.13 ЦПК України, п.6.ч.7.ст.56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.1.ст.60, п.3.ч.1.ст.28, ч.ч.5,6.ст.28, п.п. «б,в».п.1.ч.1.ст.3 Закону України» Про запобігання корупції», №1700-VII від 14.10.2014 року.

В заяві ОСОБА_1 також зазначає, що неправомірним рішенням та ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Харкова ОСОБА_3 В.Б. від 03.05.2019 їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в сумі 50 000 грн. відповідно до положень п.3 ч.2 ст. 1167 ЦК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 липня 2019 року визначена підсудність вказаної цивільної справи Ленінському районному суду м.Харкова, та після повторного автоматичного розподілу у зв`язку з самовідводом судді Проценка Л.Г. справа передана у провадження судді Шрамко Л.Л.

Дослідивши заяву та додатки, вважаю, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових відносин, а також з інших правовідносин, крім справ, коли розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Офіційне тлумачення наведених положень здійснено у Рішенні Конституційного суду України №19-рп/2004 від 01.12.2004 року, зокрема, положення ч.1 ст.126 Конституції України "незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України" у взаємозв`язку з іншими положеннями розділу VIII Основного Закону України треба розуміти так, що незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Крім цього, положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом..

Згідно зі ст. 14 вказаного Закону учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади», оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади.

Відповідно до ст.62 Конституції України матеріальна і моральна шкода, завдана безпідставним засудженням, відшкодовується державою лише в разі скасування вироку як неправосудного. Проте й в цьому разі за заподіяну особі шкоду відповідає не суд або суддя, а держава.

Таким чином, зазначеними положеннями ст.ст.62,126,129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду, так як це буде порушувати принцип незалежності судів і заборону втручання в її вирішення незалежним судом.

У зв`язку з викладеним розгляд судом вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України - не передбачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України верховенство права, забезпечення права на апеляційний перегляд справи є основними засадами (принципами) цивільного судочинства.

Порядок оскарження ухвал суду першої інстанції визначений цивільно-процесуальним законодавством.

Так, відповідно до ст. 353 ЦПК України у часники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не мають цивільно-правового характеру, що виключає можливість вирішення справи у порядку ЦПК України, а відтак у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України слід відмовити у відкритті провадження у даній справі.

Керуючись ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України. -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до відповідача судді Жовтневого районного суду м.Харкова Єрмоленко Вікторії Борисівни про застосування судом позитивних дій по припиненню прямої дискримінації конституційного права на доступ до правосуддя

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова в 15-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо питання вирішено без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день його її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 26 липня 2019 року.

Суддя Л.Л. Шрамко