РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/4199/15-ц

Провадження № 22-ц/4815/694/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - УМВС України в Рівненській області,

- Державна казначейська служба України,

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог щодо

предмета спору - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної казначейської служби України, заступника прокурора Рівненської області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2019 року (ухвалене у складі судді Панас О.В., повний текст рішення складено 12 березня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до УМВС України у Рівненській області, Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в :

17 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УМВС України у Рівненській області, Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 24 листопада 2014 року, під час обшуку у будинку, були вилучені його особисті кошти в розмірі 80000 доларів США.

Ухвали про арешт вилученого майна він не отримував, а тому звернувся до слідчого з клопотанням про повернення зазначених коштів, відповіді на яке не отримав.

Пізніше йому стало відомо, що вилучені у нього грошові кошти були викрадені з кабінету слідчого, в ніч з 25 на 27 липня 2014 року.

Неправомірними та халатними діями слідчого, який не забезпечив схоронності тимчасово вилученого майна, йому завдано майнову шкоду у розмірі 80 000 доларів США.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь відшкодування матеріальної шкоди у національній валюті - гривні, у розмірі, що еквівалентно 80000 доларів США, за курсом НБУ станом на день постановлення рішення.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до УМВС України у Рівненській області, Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у сумі - 2 146 400 (два мільйони сто сорок шість тисяч чотириста) грн 00 коп., що еквівалентно 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США, за курсом НБУ станом на 05.03.2019 року (який становить - 26,83 грн).

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , внаслідок неправомірних дій працівника УМВС України у Рівненській області, було завдано шкоду. Між неправомірними діями та заподіяною шкодою має місце причинно-наслідковий зв`язок, а відтак шкода підлягає до відшкодування державою.

09 квітня 2019 року Державною казначейською службою України подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Державна казначейська служба України не уособлює державу як власника бюджетних коштів, тому на неї не може бути покладено обов`язок по відшкодуванню шкоди, яка була заподіяна позивачеві.

Відповідачем у справі є держава, яка бере участь через відповідний орган державної влади - Міністерство внутрішніх справ України.

Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду в установленому законодавством порядку, проте є окремим учасником цивільних відносин та не несе відповідальності за дії органів державної влади, держави або інших суб`єктів.

09 квітня 2019 року заступником прокурора Рівненської області подано апеляційну скаргу на рішення суду, у якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено, що вилучені в ході обшуку у його житлі кошти, належали особисто йому.

Вилучення грошових коштів проводилося в межах кримінального провадження № 0000107 від 20.03.2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 240, ч. 1 ст. 279 КК України, тому наявні підстави вважати, що вказані кошти отримані шляхом незаконного видобування, скупки чи перепродажу бурштину-сирцю.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що житловий будинок, у якому було проведено обшук, за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Позивачем не доведено, що вилучені в процесі обшуку кошти, були його заробітною платою, отриманою у Чеській Республіці.

У межах кримінального провадження № 000145 про обвинувачення слідчого СУ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_2 . у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, ОСОБА_1 відмовився бути потерпілим та цивільним позивачем, що підтверджується протоколом його допиту від 02.12.2014 року.

10 червня 2019 року представником відповідача УМВС України в Рівненській області Тумак О.І. подано відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на незаконність рішення суду.

Вказує, що позивачем не доведеного його право власності на спірні грошові кошти.

Просять суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційних скарг.

Судом встановлено, що 24 листопада 2014 року у житловому будинку, що належить ОСОБА_1 на праві власності, було проведено обшук, на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 14 листопада 2014 року, якою надано дозвіл слідчому СУ УМС України в Рівненській області ОСОБА_2 на проведення обшуку, у межах кримінального провадження № 0000107 від 20.03.2014 року, за ознаками кримінальних порушень, передбачених ч. 2 ст. 240, ч. 1 ст. 279 КК України за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 (зять ОСОБА_1 ) (а.с. 25, 27).

Згідно протоколу обшуку від 24.11.2014 року в результаті проведення обшуку було виявлено та тимчасово вилучено: 7 поліетиленових мішків з камінням, зовні схожим на бурштин-сирець, загальною вагою 136,503 кг, пакет, у якому знаходилися три блокноти з робочими записами, мішок із порошкоподібною речовиною (ймовірно, відходи шліфування каміння бурштину) та купюри, зовні схожі на долари США, у розмірі 80000 дол США, купюрами номіналом по 100 доларів США.

Копію протоколу обшуку з описом виявлених та вилучених речей було вручено особі, у якої проведено обшук - ОСОБА_4 , що підтверджується його особистим підписом на протоколі (а.с. 27-32).

У ніч з 25 на 26 листопада 2015 року тимчасово вилучене під час обшуку майно зникло з кабінету слідчого.

Як вбачається з висновку службового розслідування за фактом незадовільного виконання окремими посадовими особами УМВС України в Рівненській області функціональних обов`язків щодо дотримання порядку зберігання і схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, технічного укріплення органів і підрозділів внутрішніх справ та організації охорони на об`єктах обласного управління, службовим розслідуванням встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні дисциплінарного проступку, який виразився у незабезпеченні схоронності тимчасово вилученого майна.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2015 року у справі про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України за фактом неналежного виконання службових обов`язків, що призвело до втрати тимчасового вилученого під час обшуку у ОСОБА_4 майна, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права обіймати певні посади на строк 1 рік 6 місяців без застосування штрафу.

ОСОБА_1 , покликаючись на належність йому вилучених під час обшуку коштів, у розмірі 80000 дол США, звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, яка була завдана йому слідчим ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За загальним правилом цивільна відповідальність за завдану майнову шкоду настає за наявності чотирьох складових: неправомірності дій заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди), причинного зв`язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду.

Причинний зв`язок між неправомірними та халатними діями слідчого ОСОБА_2., який не забезпечив схоронності тимчасово вилученого під час обшуку ОСОБА_4 майна, та завданою позивачу шкодою буде існувати лише при наявності обов`язку повернути саме позивачу тимчасово вилучені грошові кошти.

Відповідно до ст. 169 ЦК України тимчасово вилучене майно повертається саме особі, у якої воно було вилучено.

Оскільки кошти, разом з іншими речами, були тимчасово вилучені під час обшуку у ОСОБА_4 , то саме йому вони могли б підлягати поверненню.

Належність коштів ОСОБА_1 , останнім, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не доведено.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.07.1999 року по 30.06.2013 року працював в Чеській Республіці у ТОВ ІНТЕРВОБІ та його середній місячний дохід складав 30000 чеських крон (а.с. 202).

Однак, доказів про те, що кошти у розмірі 80000 доларів США являли собою заробітну плату ОСОБА_1 , отриману протягом роботи у Чеській Республіці (підтвердження банківських переказів коштів, декларацій митного оформлення, тощо) останнім не надано, а судом не здобуто.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так як відсутні беззаперечні докази того, що вилучені слідчим ОСОБА_2. 24.11.2014 року під час обшуку у будинку де проживав ОСОБА_4 кошти у розмірі 80000 доларів США, є власністю саме позивача, обов`язок повернути йому ці тимчасово вилучені грошові кошти не виник.

Покликання позивача на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2015 року, яким ОСОБА_2 притягнуто до кримінальної відповідальності за вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України за фактом неналежного виконання ним службових обов`язків, що призвело до втрати тимчасового вилученого під час обшуку у ОСОБА_4 майна, як доказ належності йому коштів у розмірі 80000 доларів США не заслуговує на увагу.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У межах кримінального провадження по обвинуваченню слідчого ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України за фактом неналежного виконання ним службових обов`язків, ОСОБА_1 як потерпілий не залучався. Цивільний позов не заявляв. Докази на підтвердження власності ОСОБА_1 на вилучені купюри судом не досліджувалися.

Крім того, матеріали даної цивільної справи не містять належних та допустимих доказів про те, що вилучені у ОСОБА_4 купюри були саме валютою - даларами США.

Таким чином, заявлений ОСОБА_1 до УМВС України у Рівненській області, Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_2 , позов про відшкодування матеріальної шкоди є безпідставним, оскільки відсутній обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності - причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними та халатними діями слідчого ОСОБА_2 , та завданою позивачу шкодою, так як відсутні підстави вважати тимчасово вилучені грошові купюри є власністю позивача.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі ст.ст. 19, 56 Конституції України, ч. 1, 6 ст. 1176, ст. 1174 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, заступника прокурора Рівненської області задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до УМВС України у Рівненській області, Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Рівненської області судовий збір, сплачений за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 9135 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 липня 2019 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.В. Хилевич