ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3258/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"12" червня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарі Лавро А.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як законний представник неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
В грудні 2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , 3-ті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 як законний представник неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ОСОБА_6 , Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.02.2001 р. позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 . Від цього шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 31.07.2009 р. позивачка, її чоловік та діти набули права власності квартири АДРЕСА_1 . На прохання чоловіка позивачки у вказаній квартирі також були зареєстровані його батьки ОСОБА_12 та ОСОБА_2 , які проживали протягом жовтня 2014 р. - січня 2015 р. У січні 2015 р. ОСОБА_12 та ОСОБА_2 забрали свої особисті речі та переїхали жити до м. Видне, Ленінського р-ну, Московської обл., Російської Федерації. ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_12 помер у м. Видне. На підставі свідоцтва про смерть його було знято з реєстраційного обліку. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2015 р. шлюб між ОСОБА_1 (позивачкою) та ОСОБА_3 (3 особа) розірвано. Після розірвання ОСОБА_3 деякий час проживав у вказаній вище, але згодом переїхав жити до іншого житла, але залишається зареєстрованим в квартирі. Відповідачка ОСОБА_2 більше ніж три роки не проживає у квартирі, добровільно забрала свої речі та виїхала до Російської Федерації. З того періоду вона витратпо сплаті житлово-комунальних послуг та інших витрат по утриманню житлового приміщення не несе, будь-якої кореспонденції не отримує, у зв`язку з чим позивачка звернулись до суду з даними вимогами, оскільки відповідачка створює перешкоди позивачці у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.
В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі, н заперечували щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чиномза останнім відомим місцем проживання(перебування), із заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у її відсутність до суду не зверталась.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чиномза останнім відомим місцем проживання(перебування), до матеріалів справи надав письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову.
Законний представник неповнолітній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_1 , в судовому засідання не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.
Представник третьої особи - Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві в судове засідання не з`явився, в направленому до суду клопотанні просив справу розглядати у відсутність представника.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки з ухваленням заочного рішення відповідно ст. 280 ЦПК України, оскільки позивачка та її представник не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Вислухавши позивачу та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1, ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Суд, в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі, встановив наступні обставини та правовідносини.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.07.2009 р. виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних частинах кожному.
З витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 11.01.2019 р. зареєстровано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2015 р. шлюб між ОСОБА_1 (позивачкою) та ОСОБА_3 (3 особа) розірвано.

В поясненнях позивачка та її представник зазначили, що відповідачка у січні 2015 р. забрала свої особисті речі та виїхала проживати до Російської Федерації, де перебуває на сьогоднішній день, з того часу вона квартирою не цікавиться, витрат по оплаті квартирної плати та комунальних послуг не несе, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в квартирі не має. Крім того, позивачка перешкод у користуванні житлом відповідачці не чинила.

Дані обставини також підтверджують допитані в судовому засідання свідки - сусіди позивачки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Крім того, факт не проживання відповідачки за адресою АДРЕСА_3 підтверджується актами складеними мешканцями будинку АДРЕСА_1 , від 06.08.2016 р., 27.11.2016 р., 20.04.2017 р., з який вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 , 1948 р.н. у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з січня 2015 р по день складання акту.

З довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії №01-23 від 21.ю01.2019 р. вбачається, що відповідачка знаходилась на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві Дарницького району та знята з виплат з 01.08.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання.

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частина 2 ст. 405 ЦК України визначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наведені вище норми, виходячи із встановлених обставин справи та підстав пред`явлених та підтриманих позивачем вимог, а також те, що відповідачем будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

З метою захисту своїх порушених прав позивачка звернулась за наданням їй правової допомоги до Адвокатського об`єднання «Шевченківська колегія адвокатів м. Києва».

01.11.2017 року ОСОБА_1 уклала договір про надання адвокатських послуг із адвокатом Горбенко Т.М., згідно умов якого адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту з наступних правових питань та у таких обсягах: ведення цивільної справи №753/23536/17 у Дарницькому районному суді м. Києва за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат ОСОБА_15 , понесла на отримання правової допомоги при зверненні до суду з даним позовом та представництва у суді наступні судові витрати: 640,00 грн. судового збору, згідно квитанції № 0.0.917032115.1 від 15.12.2017 р. та 5000,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №5481 від 06.06.2018 р. та акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 06.06.2018 р. №24.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141, ЦПК України, оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути 640,00 грн. судового збору, сплаченого останньою при зверненні до суду та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 5640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 13, 19, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 223, 244, 245, 259, 263-265, 268, 280-289, 353, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 383, 391, 405, ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору, 5 000 грн. витрат за надання правничої допомоги, а всього 5 640 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення, а учаснику справи, якому не було вручене повне заочне рішення в день його проголошення - протягом 20 днів з дня вручення його повного тексту заочного рішення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини заочного рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :