ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6074/19 Справа № 212/5389/18 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 03.05.2017 року працювала на посаді фахівця (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Центрального міськрайонного відділу м. Кривий Ріг уповноваженого органу з питань пробації Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Відповідно до наказу Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції № 199/ОС-18 від 26.06.2018 р. її звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про України - у зв`язку із скороченням штату.

11.06.2018 року їй була видана трудова книжка. Запис до трудової книжки про звільнення внесений 27.06.2018 р.

Вона є членом Дніпропетровської обласної об`єднаної організації всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби. Її звільнення з роботи не погоджувалось з профспілковою організацією.

Відповідач взагалі (всупереч вимогам ст.42 Кодексу законів про працю України) не порівнював кваліфікацію та продуктивність праці працівників при її звільненні, що є грубим порушенням її трудових прав. Оскільки, працюючи на посаді фахівця (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Центрального міськрайонного відділу м.Кривий Ріг уповноваженого органу з питань пробації, на момент звільнення та до цього не мала діючих дисциплінарних стягнень, мала високу продуктивність роботи, з боку керівництва були відсутні зауваження щодо її роботи, не допускала прогули, тривалі перебування на лікарняному. Крім того, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , 2014 р.н., та ОСОБА_3 , 2007 р.н. За зазначених підстав вона мала переважне право на залишення на роботі.

Відповідач її ознайомив в червні 2018 р. зі списком декількох вакантних посад в органах, які вірогідно територіально знаходяться в м.Дніпро, проте не було роз`яснено, для чого вона ознайомлюється зі списком. Крім цього, їй відомо про існування вакантних посад, на які вона могла претендувати з врахуванням її досвіду та кваліфікації, в т.ч. в м. Кривому Розі за місцем проживання. Вона має двох малолітніх дітей і тому не може працювати за межами м.Кривого Рогу, має займатися вихованням та доглядом за дітьми. Таким чином їй були запропоновані не всі вакантні посади, які існували в Південно-східному регіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. Крім цього, це відбувалось вже в червні перед звільненням, тож вона і не встигла б займатись своїм працевлаштуванням.

У зв`язку із вищезазначеним просить суд визнати незаконним та скасувати наказ відповідача про її звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, поновити її на посаді фахівця (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Центрального міськрайонного відділу м.Кривий Ріг уповноваженого органу з питань пробації Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 червня 2018 року по день ухвалення рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 475,13 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні позову, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, в результаті чого неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування даного рішення. Суд, при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку про правомірність та законність процедури її звільнення та проігнорував доводи сторони позивача про необхідність погодження звільнення з первинною профспілковою організацією.

14 червня 2019 року відповідач, в порядку, передбаченому положеннями ст. 360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 квітня 2017 року позивача було призначено на посаду фахівця (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Центрального міськрайонного відділу м. Кривий Ріг уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до наказу в.о. начальника управління Міністерства юстиції України Південно-східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції.

Відповідно до наказу відповідача № 199/ОС-18 від 26 червня 2018 року, позивача звільнено із займаної посади відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності та штату працівників, з 27 червня 2018 року.

Звільнення позивача відбулося через те, що 10 січня 2018 року Міністерством юстиції України було прийнято наказ № 50/к, відповідно до якого було затверджено структури державної установи «Центр пробації», яка не є правонаступником відповідача, та визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства юстиції України № 5183/к від 11 листопада 2016 року «Про затвердження штату уповноважених органів з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції», яким було передбачено посаду позивача у Південно-Східному міжрегіонального управління з питань пробації.

Про майбутнє вивільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України позивача було повідомлено особисто під підпис ще 24 січня 2018 року, що підтверджується відповідним попередженням, здійсненим відповідно до наказу відповідача № 50/к від 10 січня 2018 року.

Позивачу не пропонувались інші посади, так як з 31 січня по 11 червня 2018 року була вакантна лише одна посада інженера програміста, яка не відповідала її освіті, досвіду роботи та іншим кваліфікаційним вимогам. Вакантні посади державних службовців позивачу не пропонувались, відповідно до норм Закону України «Про державну службу» призначення на такі посади здійснюється за результатами конкурсу і процедура переведення передбачена тільки в рамках несення державної служби. Вакантні посади, які заміщуються, особами рядового і начальницького складу, також позивачу не пропонувались, так як для переведення на таку посаду необхідно мати спеціальне звання та мати відповідні медичні висновки, яких позивач не має.

27 червня 2018 року (в день звільнення) ОСОБА_1 ознайомлено з наказом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 26 червня 2018 року №199/ОС-18 на підставі якого її було звільнено (у зв`язку із скороченням), про що в листі доведення стоїть підпис позивача та позначка - "в устной форме".

Встановивши зазначені обставини та відмовляючи у задоволенні позову, керуючись ст.ст. 40, 49-2 КзпП України, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулося через скасування Міністерством юстиції України штатного розпису відповідача, який передбачав наявність посади позивача, в зв`язку із затвердженням структури нової юридичної особи - Державна установа «Центр пробації»; здійснено попередження позивача про майбутнє вивільнення; в період з 24 січня 2018 року по 27 червня 2018 року в Міжрегіональному управлінні відсутні вакантні посади, які б відповідали освіті, досвіду роботи позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що відповідає нормам чинного законодавства та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції необґрунтовано проігноровано її доводи стосовно необхідності роботодавцю отримати попередню згоду на звільнення у первинній профспілковій організації не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на відміну від апеляційної скарги, в своїй позовній заяві позивач стверджувала, що вона є членом саме Дніпропетровської обласної об`єднаної організації всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби, з якою її звільнення не погоджувалося. На підтвердження цього вона надавала довідку вищевказаної організації. Проте в даній довідці зазначається, що позивач є членом іншої організації, а саме - первинної профспілкової організації уповноважених органів з питань пробації у Дніпропетровській області. У довідці також зазначається, що скорочення штату Управління пробації у Дніпропетровській області відбулось без погодження з первинною організацією та без погодження з Дніпропетровською обласною об`єднаною організацією всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітанціарної служби.

Дніпропетровська обласна об`єднана організація всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби не є первинною профспілковою організацією відповідача.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що вона є членом іншої організації, а саме - первинної профспілкової організації уповноважених органів з питань пробації у Дніпропетровській області, не наводячи відомостей про те, чи є зазначена організація первинною профспілковою організацією, що діє у Південно-Східному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору проводиться за згодою саме первинної профспілкової організації, а позивач на підтвердження свого членства у первинній профспілковій організації надає суду довідку організації, до повноважень якої вищезазначене питання не належить.

За заявою позивача від 01.10.2017 року, відрахування профспілкових внесків здійснювалось на користь Дніпропетровської обласної об`єднаної організації всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби, яка не є первинною профспілковою організацією, що діє у відповідача.

Ст.43-1 КЗпП України передбачає розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.

Крім того, відповідно до довідки від 05.09.2018 року № 15/ДООО-019, Профспілковий комітет Дніпропетровської обласної об`єднаної організації Всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби не вбачає підстав для прийняття рішення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з фахівцем (з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації) Центрального міськрайонного відділу м.Кривий Ріг уповноваженого органу з питань пробації ОСОБА_1, у зв`язку із скороченням штату, з 27 червня 2018 року (том 1, а.с.103).

Посилання позивача в апеляцій скарзі на неправомірність та незаконність процедури її звільнення, не заслуговують на увагу, є надуманими та безпідставними, оскільки повторюють зміст позовної заяви, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, яким судом першої інстанції надано об`єктивну оцінку на підставі вимог діючого законодавства, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано не прийняв до уваги; висновки суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

О.П.Варенко

Судді:

В.С.Городнича

О.В.Лаченкова