Справа №203/582/19
Провадження №2/0203/612/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2019 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-представника позивачки ОСОБА_1 ;

-представника відповідача Грицая В.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання договорів недійсними,

у с т а н о в и в:

1. 12 лютого 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до ПАТ «Омега Банк», ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання договорів недійсними. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.05.2008 року між позивачкою та ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк») було укладено кредитний договір, за яким позивачка одержала 84 000,00 доларів США. На забезпечення вказаного договору між його сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого стала належна позивачці квартира АДРЕСА_1 . 21.03.2012 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалене рішення про дострокове стягнення з позивачки на користь ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») заборгованості за кредитним договором у сумі 658 745,83 грн. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу про відступлення права вимоги заборгованості, що виникла за кредитним договором від 21.05.2008 року. Того ж дня між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Того ж дня між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу про відступлення права вимоги заборгованості, що виникла за кредитним договором від 21.05.2008 року, та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. На час укладення факторингових договорів закон передбачав відступлення прав лише відносно суб`єктів господарювання, яким позивачка не була. Крім того, факторами за законом могли виступати тільки банківські установи, проте ані ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ані ТОВ «Кредитні ініціативи» такими не є. Крім того, фактори не мали відповідних дозволів на реалізацію прав вимог в іноземній валюті. Також ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» не могли отримати право вимоги за договором іпотеки, оскільки таке право виникає лише після його державної реєстрації відповідно до закону. Крім того, кредитні правовідносини припинилися 26.05.2011 року, оскільки ПАТ «Сведбанк» самостійно змінив строк виконання зобов`язань, звернувшись з позовом про дострокове стягнення заборгованості, отже передача прав вимоги за оспореними договорами є нікчемною. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання недійсними договорів факторингу та відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 28.11.2012 р. (а.с.а.с. 1 - 13, 131, 135 - 146).

2. 04 квітня 2019 року відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що позов є безпідставним та необґрунтованим. Так, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.02.2017 року у цивільній справі №203/2856/13-ц було звернуто стягнення на предмет іпотеки (квартиру позивачки) саме на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», яке набуло таке право на підставі договорів факторингу та відступлення прав вимоги від 28.11.2012 року. Крім того, постановою Верховного Суду від 31.10.2018 року вказане рішення було змінено із зменшенням суми заборгованості. Вказаними судовими рішенням було встановлено факти передачі до відповідачів прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки (а.с.а.с. 157 - 160).

3. Того ж дня відповідач звернувся до суду з клопотанням про застосування до спірних правовідносин позовної давності (а.с.а.с. 179 - 181).

4. 21 травня 2019 року позивачка подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що позивачка у справі №203/2856/13-ц також оспорювала факторингові договори у статусі відповідача, проте суди не дослухались до її позиції. Строки звернення до суду позивачка не порушила, оскільки вони перервалися, коли предметом розгляду була цивільна справа №203/2856/13-ц (а.с.а.с. 188 - 190).

5. 12 червня 2019 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 203).

6. У судовому засіданні представник позивачки заявлений позов підтримав, пояснивши, що 21.05.2008 року між позивачкою та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір, за яким позивачка одержала 84 000,00 доларів США. На забезпечення вказаного договору між його сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого стала належна позивачці квартира. 21.03.2012 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалене рішення про дострокове стягнення з позивачки на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу про відступлення права вимоги заборгованості, що виникла за кредитним договором від 21.05.2008 року та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Того ж дня між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу про відступлення права вимоги заборгованості, що виникла за кредитним договором від 21.05.2008 року, та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. На час укладення факторингових договорів закон передбачав відступлення прав лише відносно суб`єктів господарювання, яким позивачка не була. Крім того, факторами за законом могли виступати тільки банківські установи, проте ані ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ані ТОВ «Кредитні ініціативи» такими не є. Крім того, фактори не мали відповідних дозволів на реалізацію прав вимог в іноземній валюті. Також ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» не могли отримати право вимоги за договором іпотеки, оскільки таке право виникає лише після його державної реєстрації відповідно до закону. Крім того, кредитні правовідносини припинилися 26.05.2011 року, оскільки ПАТ «Сведбанк» самостійно змінив строк виконання зобов`язань, звернувшись з позовом про дострокове стягнення заборгованості, отже передача прав вимоги за оспореними договорами є нікчемною.

7. Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» у суді заперечував проти позову, пояснивши, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.02.2017 року у цивільній справі №203/2856/13-ц було звернуто стягнення на предмет іпотеки (квартиру позивачки) саме на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», яке набуло таке право на підставі договорів факторингу та відступлення прав вимоги від 28.11.2012 року. Крім того, постановою Верховного Суду від 31.10.2018 року вказане рішення було змінено із зменшенням суми заборгованості. Вказаними судовими рішенням було встановлено факти передачі до відповідачів прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, отже позов є безпідставним.

8. Представники ПАТ «Омега Банк», ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до суду не з`явилися, були повідомлені належним чином.

9. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

10. Судом встановлено, що 21.05.2008 року між позивачкою та відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступниками якого є ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Омега Банк») було укладено кредитний договір №0301/0508/71-086, за яким позивачка одержала кредит у сумі 84 000,00 доларів США строком до 20.05.2019 року (а.с.а.с. 18 - 25).

11. Того ж дня на забезпечення кредитного договору між позивачкою та ВАТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір №0301/0508/71-086-Z-1, предметом якого стала належна позивачці квартира АДРЕСА_1 ) (а.с.а.с. 26 - 31).

12. 21 березня 2012 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №2/422/2073/2012 з позивачки на користь ПАТ «Сведбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором №0301/0508/71-086 станом на 30.08.2011 року у сумі 658 745,83 грн. Рішення набрало законної сили 03.04.2012 року (а.с.а.с. 37 - 39).

13. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15, за яким ПАТ «Сведбанк» передало ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги, у тому числі за кредитним договором №0301/0508/71-086 (а.с.а.с. 40 - 70).

14. Того ж дня між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за яким ПАТ «Сведбанк» передало ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги, у тому числі за іпотечним договором №0301/0508/71-086-Z-1 (а.с.а.с. 71 - 75).

15. Того ж дня між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за яким ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передало ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги, у тому числі за кредитним договором №0301/0508/71-086 (а.с.а.с. 76 - 96).

16. Того ж дня між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, за яким ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передало ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги, у тому числі за іпотечним договором №0301/0508/71-086-Z-1 (а.с.а.с. 97 - 101).

17. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.02.2017 року у цивільній справі №203/2856/13-ц у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21.05.2008 року, яка станом на 01.02.2013 року складала 907 413,24 грн., було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру позивачки. Рішення апеляційного суду було мотивоване тим, що наявність судового рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане відповідачем в іпотеку нерухоме майно. Уклавши договір факторингу, особа отримала право вимоги до боржника за кредитним договором щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, наявність у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями у розумінні статті 533 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) не є обов`язковою.

18. Постановою Верховного Суду від 31.10.2018 року вказане рішення було змінене в частині розміру заборгованості за кредитним договором. При цьому касаційним судом було встановлено, що 28.11.2012 року ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Вектор Плюс» уклали договір про відступлення прав вимоги, а ТОВ «Вектор Плюс» цього ж дня уклало з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір факторингу, відповідно до яких останньому передано право вимоги за кредитними та іпотечними договорами, у тому числі і за кредитним договором та договором іпотеки від 21.05.2008 року, укладеними між ВАТ «Сведбанк» та позивачкою (а.с.а.с. 175 - 178).

19. Глава 73 розділу ІІІ Книги п`ятої ЦК не обмежує передачу прав кредитора у зобов`язанні за договором факторингу категорією боржників, право вимоги до яких відступається за цим договором.

20. Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» (далі - Розпорядження) прийнято у відповідності з пунктом 6 частини першої статті 28 Закону України від 12.07.2001 року №2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон №2664-ІІІ), за яким Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України дає висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг.

21. Тобто, підпунктом 2 пункту 1 Розпорядження операцію щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржників-суб`єктів господарювання віднесено до фінансової послуги факторингу (набуття відступленого права грошової вимоги до боржників-суб`єктів господарювання є фінансовою послугою факторингу, а не будь-якою іншою фінансовою послугою).

22. Поняття «факторинг» не обмежується, а доповнюється вчиненням операцій з фінансовими активами, що визначені пунктом 1 вказаного розпорядження.

23. Ураховуючи викладене, Розпорядження не встановлює вимог, які мали бути додержані сторонами спірних договорів факторингу при їх вчиненні.

24. Крім того, Розпорядження втратило чинність на підставі Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 13.08.2015 року № 1926.

25. Посилання позивачки на нікчемність оспорюваних договорів факторингу у зв`язку з відсутністю у ТОВ «Кредитні ініціативи» виданої Національним банком України генеральної валютної ліцензії суд не бере до уваги, оскільки ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» є суб`єктами підприємницької діяльності та зареєстровані як фінансові установи, маючи право здійснювати без отримання ліцензії та/або дозволів фінансові послуги, зокрема факторинг, що відповідає положенням пункту 11 статті 4 Закону №2664-ІІІ.

26. У розумінні приписів частин першої та другої статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Декрет), Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

27. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

28. Виходячи із правового аналізу статті 1, частин першої, другої, четвертої статті 5 Декрету право вимоги за кредитним договором, яке перейшло до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», та в подальшому до ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором факторингу, не є валютною операцією, яка потребує наявності генеральної або індивідуальної ліцензії.

29. Крім того, оцінюючи доводи позовної заяви у контексті правовідносин, що уже були врегульовані судами у цивільній справі №203/2856/13-ц, суд насамперед виходить з такого.

30. Відповідно до частини 1 статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

31. Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі «Христов проти України» від 19.02.2009 року, «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

32. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

33. Судом було встановлено, що під час розгляду цивільної справи №203/2856/13-ц і апеляційним судом Дніпропетровської області, і Верховним Судом було проаналізовано факти укладення між сторонами договорів факторингу та договорів відступлення прав вимоги за іпотечним договором, у результаті чого ухвалене остаточне рішення про звернення саме ТОВ «Кредитні ініціативи» як кінцевим набувачем таких прав стягнення на квартиру позивачки.

34. З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення заявленого у справі позову.

35. Керуючись статтями 5, 7, 10 - 13, 19, 23, 76 - 81, 89, 209 - 211, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ) у позові до публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (ідентифікаційний код - 19356840; 04080, Україна, місто Київ, вулиця Новокостянтинівка, 18В), товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (ідентифікаційний код - 38004195; 04073, Україна, місто Київ, проспект Степана Бандери, 28А), товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (ідентифікаційний код - 35326253; 04655, Україна, місто Київ, вулиця Вікентія Хвойки, 21) про визнання договорів недійсними відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 19 липня 2019 року.

Суддя М.О. Католікян