АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/931/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 305010000 Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суду Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в інтерсах малолітньої ОСОБА_3 ;

відповідач - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 , малолітнього ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 як законний представника неповнолітнього ОСОБА_9 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 як законного представника ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

27 лютого 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють також в інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_7 , ОСОБА_8 як законного представника неповнолітнього ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить домоволодіння по АДРЕСА_1 . Разом з ними в даному будинку зареєстрована та проживає їх малолітня донька - ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_4 є сусідкою позивачів і проживає поруч з ними в домоволодінні по АДРЕСА_2 . Остання постійно порушує правила добросусідства, зокрема палить багаття під вікнами будинку позивачів і на їх зауваження з цього приводу не реагує. У зв`язку з чим позивачі встановили на фасад будинку камеру відеоспостереження з виведенням запису всього, що відбувається на домашній комп`ютер. Кут відео огляду камери охоплював фасадну частину будинку позивачів та частину подвір`я ОСОБА_4

04 липня 2018 року ОСОБА_4 підбурила неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , які перебували того дня у неї на подвір`ї, на знищення належної позивачам камери відеоспостереження, що останні і зробили. За даним фактом ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину.

14 серпня 2018 року відомості про злочин були внесені до ЄРДР і розпочато досудове розслідування по факту знищення майна.

18 грудня 2018 року постановою старшого слідчого Черкаського РВП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області Магльованого М.І. кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Протиправними діями ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 позивачам було завдано збитків на суму 3180 грн., яка складається з вартості камери відеоспостереження - 1850 грн. та необхідних матеріалів і робіт по її встановленню, на суму 1330 грн.

Діями відповідачів позивачам було завдано моральної шкоди, зокрема порушено право власності останніх на майно. Також порушився звичайний образ життя ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . За допомогою камери відеоспостереження позивачі могли спостерігати та контролювати дії сторонніх осіб, що відбувалися у відсутність господарів будинку. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно відчувають тривогу за їх будинок та майно, а також хвилюються за дочку ОСОБА_3 , яка залишається сама вдома, коли батьки перебувають на роботі.

Оскільки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є неповнолітніми і майна достатнього для відшкодування ними шкоди у них не має, позивачі вважають, що завдану ними шкоду потрібно покласти на їх батьків.

У зв`язку з чим, позивачі просили суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 3180 грн., моральну шкоду в розмірі 21000 грн. та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють також в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_8 як законного представника ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено. Судовий збір віднесено за рахунок держави. Витрати на правову допомогу віднесено на рахунок позивачів.

Ухвалюючи рішення суд виходив з доведеності факту, що саме ОСОБА_6 пошкодив відеокамеру, яка належить ОСОБА_2 і на час вищевказаної події він був неповнолітньою особою, яка згідно норм чинного законодавства відповідає за завдану шкоду самостійно на загальних підставах. Звернувшись з позовними вимогами до його батька ОСОБА_5 , позивачами невірно визначено відповідача у справі, оскільки лише при наявності належних доказів: відсутності у неповнолітнього ОСОБА_6 майна або заробітку достатнього для відшкодування заподіяної шкоди та за доведеності, що спричинена ним шкода є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо нього своїх прав батьком ОСОБА_5 заподіяна шкода могла бути стягнута з останнього.

Не погоджуючись з рішенням суду скаржники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оскаржили його шляхом подачі 20 травня 2019 року апеляційної скарги в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи просили скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в заявленому розмірі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу послалися на те, що ОСОБА_4 безпосередньо причетна до організації та скоєння правопорушення по знищенню майна позивачів, а також виклали доводи аналогічні змісту поданої ними позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу поданому 06 червня 2019 року ОСОБА_4 , вказала на необґрунтованість апеляційної скарги та законність рішення суду першої інстанції. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 грудня 2004 року, будинок в АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 27 грудня 2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується даними свідоцтва про одруження від 27 грудня 2002 року, Серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 10 жовтня 2005 року, Серія НОМЕР_2 .

Відповідно до змісту довідки Хутірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 11 лютого 2019 року № 138 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 і має такий склад сім`ї: ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 - дочка.

14 серпня 2018 року до ЄРДР було внесено відомості щодо пошкодження невідомою особою відеокамери спостереження, яка знаходилася на будинку АДРЕСА_1 і належала ОСОБА_1 , внаслідок чого йому завдано збитків на суму 3200 грн. По даному факту розпочато досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000978.

18 грудня 2018 року старшим слідчим Черкаського РВП Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області - Магльованим М.І. було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000978 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 184 КПК України. З даної постанови вбачається, що органом досудового розслідування було розпочато слідство по факту пошкодження невідомою особою камери спостереження, яка знаходилася на будинку АДРЕСА_1 і належала ОСОБА_1 . Слідчим було допитано потерпілого ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_4 відмовилась від надання показів згідно ст. 63 Конституції України. Також проведені одночасні допити між потерпілим і свідками.

З постанови слідчого слідує, що свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 показали, що 04 липня 2018 року близько 12:00 год., вони разом перебували у свого знайомого ОСОБА_10 , за місцем проживання останнього, в АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_10 , попросила хлопців відвернути сусідську камеру спостереження, яка була направлена їм у двір. ОСОБА_6 заліз на паркан і почав відвертати камеру. Від цього, кріплення камери тріснуло та сама камера впала на подвір`я власника.

Також, слідчим був допитаний в якості свідка ОСОБА_5 , який є батьком ОСОБА_6 підтвердив показання сина та додав, що зустрічався з чоловіком, якому син зламав камеру і пропонував відшкодувати понесені збитки, сплативши ОСОБА_1 5000 грн. щоб придбати нову камеру, але ОСОБА_1 хоче 10000 грн., які ОСОБА_5 платити не згоден.

Крім того, в судовому засіданні був досліджений відеозапис із зламаної камери відеоспостереження, наданий позивачами, з якого вбачається, що заліз на паркан та намагався відвернути відеокамеру лише неповнолітній ОСОБА_6 , а жодних дій направлених на пошкодження камери ОСОБА_4 та ОСОБА_9 не вчиняли.

З постанови вбачається, що була проведена на підставі ухвали слідчого судді судово-товарознавча експертиза щодо встановлення ринкової вартості відеокамери марки «Hikvision network camera DS-2CD10210-I». Згідно висновку експерта №8/929 від 04 грудня 2008 року ринкова вартість відеокамери марки «Hikvision network camera DS-2CD10210-I 4mm», серійний номер С12988869, станом на 04 липня 2018 року могла становити 983 грн. 33 коп. У зв`язку з тим, що шкода менша ніж встановлена диспозицією ч. 1 ст. 194 КК України, об`єктивна сторона злочину відсутня.

Згідно видаткової накладної № 14/07 від 05 липня 2018 року, яку видав ФОП ОСОБА_11 вартість відеокамери «Hikvision network camera DS-2CD10210-I 2,8mm» склала 1850 грн., коробка Т-40 - 45 грн., роз`єм живлення - 25 грн., кабель «витая пара» - 10,50 грн., транспортні послуги - 350 грн., монтажні та пуско-налагоджувальні роботи - 700 грн., загалом - 3180 грн.

З довідки виконавчого комітету Степанківської сільської ради Черкаського району від 07 березня 2019 року №134/02-81 вбачається що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто станом на 04 липня 2018 року, ОСОБА_7 було 15 років.

Відповідно до довідки з Хутірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 05 березня 2019 року № 02-09/57, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто станом на 04 липня 2018 року ОСОБА_9 було 14 років.

Відповідно до вимог ст.ст. ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до норм ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності, інших цивільних прав при настанні негативних наслідків.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

За викладених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні вказаного позову позивачів саме до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки аналіз наявних в матеріалах справи доказів дає підстави для висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою заподіяною майну ОСОБА_2 і діями ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_9 - відсутній.

Матеріалами справи встановлено, що саме ОСОБА_6 заліз на паркан домоволодіння в АДРЕСА_1 , яке відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 грудня 2004 рок, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 і намагався відвернути камеру відеоспостереження, внаслідок чого кріплення камери тріснуло і вона впала на подвір`я ОСОБА_2 . За викладених обставин ОСОБА_2 було завдано матеріальну шкоду внаслідок пошкодження камери відеоспостереження.

Водночас судом першої інстанції вірно констатовано про недоведеність підстав для твердження того, що вищезазначена шкода була в тому числі завдана і ОСОБА_1 та неповнолітній донці позивачів ОСОБА_3 .

Таким чином позивачі про відновлення порушених за їх переконанням матеріальних прав звертаються до неналежного відповідача, враховуючи, що шкоду було завдано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 який у відповідності до норм п. 1 ст. 1179 ЦК України відповідає за завдану ним шкоду самостійно на загальних підставах.

Виключенням є випадки передбачені ч. 2 ст. 1179 ЦК України, зокрема у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником.

Викладені обставини не були враховані позивачами при зверненні із зазначеним позовом, тому в задоволенні позовних вимог обґрунтовано було відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення - без змін.

Колегія суддів не може прийняти до уваги твердження викладені в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є співучасниками даного правопорушення, про що свідчить їх подальша поведінка, а висновок суду, що даний злочин скоєний з необережності та камера відеоспостереження була знищена ОСОБА_6 випадково є помилковим, так як камера була знищена останнім умисно, оскільки дані правовідносини регулюються цивільним законодавством та судом не вирішувалось питання щодо вчинення злочину ОСОБА_6 з необережності чи умисно. Твердження викладені в апеляційній скарзі про помилковість тези суду про відмову в позові щодо неповнолітнього ОСОБА_6 оскільки він не визначений відповідачем у справі також не може бути прийнята до уваги, оскільки вказане спростовується положеннями статті 1179 ЦК України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 як законного представника ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова