КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2019 року м. Київ

Справа №359/7659/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/7134/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Чирки С.С. 22 лютого 2019 року в місті Бориспіль, повний текст судового рішення складено 01 березня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житній ринок», третя особа: Профспілковий комітет Комунального підприємства «Житній ринок» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, скасування запису в трудовій книжці, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив суд скасувати наказ №133-к від 15 серпня 2018 року, виданий генеральним директором КП «Житній ринок» ОСОБА_2 , про звільнення ОСОБА_1 з посади машиніста холодильних устаткувань; поновити позивача на вказаній посаді та скасувати запис в трудовій книжці про звільнення його з роботи; стягнути з КП «Житній ринок» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 серпня 2018 року по день винесення рішення у цивільній справі, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 8000 гривень за місяць, як середньої за місяць згідно штатного розкладу; а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Крім того, позивач прос ив стягнути з КП «Житній ринок» витрати, пов`язані з правничою допомоги адвоката, в розмірі 50000 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з 1995 року ОСОБА_1 працював у КП «Житній ринок» на посаді машиніста холодильних устаткувань. Наказом №133-к від 15 серпня 2018 року він був звільнений із займаної посади на підставі п.7 ч.І ст.40 КЗпП України у зв`язку із появою на роботі в нетверезому стані. ОСОБА_1 вважає своє звільнення незаконним, оскільки 15 серпня 2018 року не був його робочим днем, а факт його ніби-то появи на роботі в стані алкогольного сп`яніння взагалі не був зафіксований, в тому числі не був проведений його медичний огляд на визначення наявності чи відсутності у нього такого стану та складений висновок комісії. Тим більше, він взагалі не вживає алкогольних напоїв. Крім того, не дивлячись на те, що станом на 15 серпня 2018 року він був членом профспілкового комітету КП «Житній ринок», в порушення ст.43 КЗпП України його звільнення відбулося без згоди цього профспілкового органу. В порушення ст.149 КЗпП України у ОСОБА_1 не були відібрані письмові пояснення з приводу даного факту, а копію спірного наказу про звільнення він отримав не вдень його звільнення, як це передбачено ч.2 ст.47 КЗпП України, а через тиждень щоденної праці на підприємстві. Також, до цього часу з ним не був проведений повний розрахунок при звільненні та на його вимогу КП «Житній ринок» не надав довідки про розмір його заробітної плати, як це передбачено трудовим законодавством. Внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, що полягає у моральних стражданнях, викликаних душевними хвилюваннями з приводу його звільнення та зміною звичайного способу життя, та яку він оцінює у 5000 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житній ринок», третя особа: Профспілковий комітет Комунального підприємства «Житній ринок» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, скасування запису в трудовій книжці, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що факт появи ОСОБА_1 на роботі в стані алкогольного сп`яніння був зафіксований актом про появу працівника на роботі в нетверезому стані №129-к від 15 серпня 2018 року, складеним на підставі доповідної записки першого заступника генерального директора ОСОБА_4 . №25 від 15 серпня 2018 року, проте позивач маючи таку можливість, не подав суду жодного належного доказу, який би спростовував факт появи ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані та інші обставини викладені відповідачем.

Не погодився із рішенням суду позивач, ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. Вказує на те, що встановлення судом першої інстанції факту появи позивача на робочому місці в нетверезому стані, згідно акту про появу працівника на роботі в нетверезому стані №129-к від 15 серпня 2018 року на підставі доповідної записки №25 від 15 серпня 2018 року, є хибним, так як дані документи складалися за відсутності позивача, не зрозуміло в який час, з цими документами позивача ознайомлено не було, крім того про існування даних документів, позивачу взагалі не було відомо. Зазначає, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Правова позиція викладена в постанові Верховний Суд від 23 січня 2018року у справі № 273/212/16-ц. Враховуючи те, що обов`язок доведення правомірності звільнення працівника при оспорюванні такої покладається на роботодавця, позивач не повинен доводити та спростовувати факт того, що він не перебував у нетверезому стані. Також не погоджується з висновком суду про те, що на день звільнення, а саме станом на 15 серпня 2018 року, позивач не мав статусу члена профспілкової організації КП «Житній ринок», тому в даному випадку попередня згода виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення позивача не була потрібна, оскільки у відповідності до ст. 43 КЗпП України, будь-яке звільнення з роботи повинно бути при обов`язковому погодженні профспілкового органу, який в свою чергу, погодження на звільнення не давав. Зазначає, що з вищезазначених фактів вбачається, що відповідач порушив вимоги трудового законодавства при звільненні, чим позивачу було завдано моральні страждання, які позивач оцінює у 5000,00 грн.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким:

- скасувати Наказ за № 133-к від 15 серпня 2018 року по підприємству - Комунальне підприємство «Житній ринок» про звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи;

- поновити на роботі позивача ОСОБА_1 на посаді машиніста холодильних устаткувань, з 15 серпня 2018 року та скасувати запис у трудовій книжці про звільнення з роботи за п.7, ч.І ст.40 КЗпП України;

- стягнути з відповідача Комунального підприємства «Житній ринок» на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та

середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 серпня 2018 рокупо день ухвалення судового рішення становить 237538,50 грн;

- стягнути з відповідача Комунального підприємства «Житній ринок» на користь

позивача ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5000,00грн;

- стягнути з відповідача Комунального підприємства «Житній ринок» на користь

позивача ОСОБА_1 всі судові витрати, до яких входять судовий збір та витрати на оплату адвоката, попередня оплата за послуги якого становить 50000,00грн.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гарницький П.П. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладений у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Третя особа Профспілковий комітет Комунального підприємства «Житній ринок» в судове засідання свого представника не направив, причини неявки не повідомили.

Представник позивача вказував на те, що судову повістку про час та місце судового засідання, яка була адресована Профспілковому комітету КП «Житній ринок» отримала уповноважена особа КП «Житній ринок», а тому Профспілковий комітет КП «Житній ринок» не повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Однак, колегія суддів вказані посилання до уваги не приймає, оскільки судова повістка направлялась Профспілковому комітету КП «Житній ринок» на вказану в апеляційній скарзі адресу, та була вручена уповноваженій особі 06 червня 2019 року, а тому Профспілковий комітет КП «Житній ринок» повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що наказом директора КП «Житній ринок» ОСОБА_6 №60-к від 27 листопада 1995 року ОСОБА_1 прийнято на посаду машиніста холодильних устаткувань КП «Житній ринок» з 27 листопада 1995 року з випробуваним строком в один місяць (а.с.25). Ця обставина також підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22 серпня 1977 року (а.с.55-56).

Як вбачається з доповідної записки першого заступника генерального директора КП «Житній ринок» №25 від 15 серпня 2018 року та копії акта №129-к від 15 серпня 2018 року «Про появу працівника на роботі в нетверезому стані», складеного генеральним директором КП «Житній Ринок» ОСОБА_2 , його першим заступником ОСОБА_4 та менеджером з персоналу КП «Житній Ринок» ОСОБА_7 , 15 серпня 2018 року об 11 годині 15 хвилин ОСОБА_1 знаходився на роботі в стані алкогольного сп'яніння, про що свідчили ознаки: «запах алкоголю з ротової порожнини, він нетвердо тримався на ногах, а також не завжди доречно та виразно висловлювався» (а.с.27,28).

Факт перебування позивача на роботі 15 серпня 2018 року підтверджується копією табелю обліку робочого часу за серпень 2018 року (а.с.26).

Згідно із Актом №130-к від 15 серпня 2018 року, складеним та підписаним генеральним директором КП «Житній Ринок» ОСОБА_2 . , його першим заступником ОСОБА_4 та менеджером з персоналу КП «Житній Ринок» ОСОБА_7 , ОСОБА_1 відмовився надати письмові пояснення щодо причини своєї появи на роботі в нетверезому стані (а.с.29).

Наказом генерального директора КП «Житній Ринок» ОСОБА_2 №133-к від 15 серпня 2018 року ОСОБА_1 машиніста холодильних установок було звільнено з посади в зв`язку з появою на роботі 15 серпня 2018 року в нетверезому стані (п.7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України), з виплатою грошової компенсації за невикористану відпустку за 23 календарні дні за період роботи з 27 листопада 2017 року по 15 серпня 2018 року (а.с.32).

Відповідно до акту №134-к від 15 серпня 2018 року, ОСОБА_1 ознайомився з наказом про його звільнення, однак відмовився проставити підпис про ознайомлення з таким наказом та про причини такої відмови не повідомив (а.с. 33).

Згідно з п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40, п.п. 2,3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно із ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до положень ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.25 постанови №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обовязки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне спяніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Як вбачається з матеріалів справи, факт появи ОСОБА_1 на роботі в стані алкогольного сп'яніння був зафіксований актом про появу працівника на роботі в нетверезому стані №129-к від 15 серпня 2018 року, складеним на підставі доповідної записки першого заступника генерального директора ОСОБА_4. №25 від 15 серпня 2018 року. Крім того з листа Національної поліції України від 17 серпня 2019 року вбачається, що 15 серпня 2019 року на території КП «Житній ринок» було виявлено механіка з обслуговування холодильного обладнання ОСОБА_1 , який перебував в п`яному вигляді на робочому місці. У зв`язку з вчиненням громадянином ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 178 КУпАП відносно нього було винесено постанову серії ГБ №122082 (а.с. 37).

В ході розгляду справи, апеляційним судом був досліджений оригінал акту №129-к від 15 серпня 2018 року, який містить підписи всіх осіб, які його склали, зокрема Генерального директора ОСОБА_2 . А отже здійснюючи оцінку цього акту, як доказу, колегія суддів враховує саме оригінал. Твердження сторони позивача про його фальсифікацію не підтверджено відповідними доказами. До того ж вказаний доказ оцінюється судом у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, доводи сторони позивача щодо не підписання даного акту усіма зазначеними у ньому особами не можуть бути прийняті до уваги суду.

Твердження представника позивача про те, що Генеральний директор за своєю посадою не може входити до складу комісії, яка фіксувала такий випадок на підприємстві не ґрунтується на нормах чинного законодавства та внутрішніх актах відповідача, а тому є безпідтсавними.

Апеляційний суд не може погодитись і з посиланням сторони позивача на відсутність медичної документації щодо факту перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння.

Як вказав Верховний Суд у Постанові від 23 січня 2018 року №640/17224/15-ц нетверезий стан працівника може бути підтверджений, як медичним висновком так і іншими видами доказів.

А отже, враховуючи, що факт перебування позивача у нетверезому стані зафіксований, як внутрішніми документами відповідача, так і правоохоронними органами, що не спростовані в ході розгляду справи іншими належними та допустимими доказами, дану обставину слід визнати доведеною.

Що ж стосується доводів позивача відносно того, що йому в порушення положень ст.149 КЗпП України не було запропоновано надати письмові пояснення з даного вище приводу, то вони відхиляються колегією суддів. Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на виконання вимог ст.149 КЗпП України було запропоновано надати письмові пояснення з приводу його появи на робочому місці в нетверезому стані, однак він від надання таких пояснень відмовився, що підтверджується копією Акту №130-к від 15 серпня 2018 року, який також не спростований стороною позивача.

Доводи позивача відносно того, що його було звільнено без згоди профспілкової організації, що є порушенням трудового законодавства, відхиляються колегією суддів виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в своїх заявах від 07 вересня 2019 року, адресованих голові профспілкової організації та бухгалтеру КП «Житній ринок», просив виключити його із членів профспілкової організації та припинити відрахування членських внесків з його заробітної плати у зв`язку з його виходом із членів профспілкової організації (а.с 40,41). Також в матеріалах справи містяться розрахункові листи по заробітній платі ОСОБА_1 за січень, березень, травень, липень та жовтень 2016 року, відповідно до яких відрахування членських внесків із заробітної плати ОСОБА_1 припинилось в жовтні 2016 року. Вказані вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 за власним бажанням вибув із членів профспілкової організації, та на день звільнення із займаної посади, він вже не був членом профспілкової організації. У зв`язку з цим попередня згода профспілкової організації на його звільнення в силу положень ст. 43 КЗпП України, не потрібна.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, у відповідності до норм трудового законодавства, видав наказ № 133-к від 15 серпня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з 15 серпня 2018 року на підставі п7 ч.1 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані, і підстав для його поновлення на роботі немає.

Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 26 липня 2019 року.