Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 167/428/15-ц

провадження № 61-6500св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - прокурор Рожищенського району Волинської області в інтересах держави,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, ОСОБА_1 ,

треті особи: Державна інспекція сільського господарства у Волинській області, Відділ Держгеокадастру у Рожищенському районі Волинської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській областіна рішення Апеляційного суду Волинської області від 14 березня 2016 року у складі колегії суддів: Русинчука М. М., Свистун О. В., Бовчалюк З. А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року прокурор Рожищенського району Волинської області звернувся до суду з позовом про визнання незаконними та скасування наказів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, її затвердження та передачі земельних ділянок в оренду.

Позов мотивований тим, що проведеною прокуратурою перевіркою встановлено порушення Головним управлінням Держземагентства у Волинській області (на підставі Постанови Кабінету Міністрів від 14 січня 2015 року № 5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» реорганізовано у Головне управління Держгеокадастру у Волинській області) земельного законодавства щодо встановленої процедури набуття права оренди на земельні ділянки при прийнятті наказів, якими надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 102,5316 га, розташованих за межами населених пунктів Іванчицівської сільської ради Рожищенського району Волинської області, з метою надання їх в оренду для створення та ведення фермерського господарства, а також наказів, якими затверджено документацію із землеустрою та передано ОСОБА_1 в оренду строком на 7 років вищевказані земельні ділянки загальною площею 74,2661 га.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 24 листопада 2015 року у задоволенні позову прокурора Рожищенського району Волинської області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що прокурором належним чином не обґрунтовано порушення Головним управлінням Держземагентства у Волинській областічинного законодавства України при видачі спірних наказів і не доведено, у чому саме полягає порушення інтересів держави у зв`язку з прийняттям ним спірних наказів.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 02 липня 2015 рокуапеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області відхилено, рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 19 травня 2015 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відсутність у заяві ОСОБА_1 даних про кількість членів фермерського господарства, наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, відсутність обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, ненадання підтвердження наявності техніки, необхідної для обробітку земельних ділянок такої площі, а також надання ОСОБА_1 окремо розміщених земельних ділянок, на що посилається заступник прокурора Волинської області, не можуть бути підставою для визнання недійсними та скасування оспорюваних наказів Головного управлінняДержземагентства у Волинській області, оскільки у Законі України «Про фермерське господарство» не передбачено підстав для відмови громадянам у прийнятті заяви про надання земельної ділянки для створення фермерського господарства у зв`язку з недотриманням правил, визначених цим Законом. ОСОБА_1 створював фермерське господарство особисто, просив надати земельні ділянки на умовах оренди, тому не міг вказати кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок. Розміри земельних ділянок заявник визначив з урахуванням перспектив діяльності його майбутнього фермерського господарства. Окремого письмового викладення конкретних перспектив діяльності фермерського господарства закон від заявника не вимагає. Закон України «Про фермерське господарство» передбачає, що фермерське господарство використовує для отримання прибутку земельні ділянки (без обмежень знаходження в єдиному масиві), які надані для ведення фермерського господарства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 30 вересня 2015 року касаційну скаргу прокурора Волинської області задоволено, рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 19 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області 02 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала ВССУ мотивована тим, що ОСОБА_1 у заяві про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою не зазначив кількість членів фермерського господарства, наявність у нього чи у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власності, не вказав про наявність у нього одноособового права створювати фермерське господарство, що повинно бути обов`язково зазначено у заяві. Порушена норма Закону України «Про фермерське господарство» про те, що земельні ділянки надаються єдиним масивом. ОСОБА_1 не надав доказів наявності у нього сільськогосподарської техніки, що може підтверджувати намір використовувати земельні ділянки за призначенням для створення фермерського господарства. Прийняття наказів про передання земельних ділянок у користування ОСОБА_1 з порушенням чинного законодавства порушує інтереси держави.

Рішенням Рожищенського районного Волинської області суду від 24 листопада 2015 року у задоволенні позову прокурора Рожищенського району Волинської області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Закон України «Про фермерське господарство» не передбачає підстав для відмови громадянам у прийнятті заяви про надання земельної ділянки для створення фермерського господарства у зв`язку з недотриманням правил, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону. ОСОБА_1 мав намір створювати фермерське господарство особисто, тому не міг вказати кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок. Розміри земельних ділянок заявник визначив з урахуванням перспектив діяльності його майбутнього фермерського господарства. Надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише у тому випадку, коли, орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення лісового та водного фондів єдиним масивом, а в даному випадку були прийняті рішення окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства. Чинне законодавство не вимагає обов`язкової наявності у особи, яка має намір займатися фермерським господарством, сільськогосподарської техніки на праві приватної власності. Земля не вибула з власності держави, тому порушення її інтересів відсутнє, а також відсутні підстави для висновку, що Головне управління Держземагентства у Волинській області (далі - Головне управління) при прийнятті оспорюваних наказів допустило порушення норм чинного законодавства.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 14 березня 2016 року рішення Рожищенського районного суду від 24 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано незаконними та скасовано накази Головного управління від 15 вересня 2014 року № 3-611/15-14-СГ, від 15 вересня 2014 року № 3-612/15-14-СГ, від 15 вересня 2014 року № 3-613/15-14-СГ, від 15 вересня 2014 року № 3-614/15-14-СГ, від 15 вересня 2014 року № 3-615/15-14-СГ, якими ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 102,5316 га, а саме: 8,7094 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 ), 16,2911 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 ), 9,3049 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 ), 28,2655 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4 ) і 39,9607 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5 ). Визнано незаконними та скасовано накази Головного управління від 31 грудня 2014 року № 3-1251/15-14-СГ, від 31 грудня 2014 року № 3-1253/15-14-СГ, від 31 грудня 2014 року № 3-1254/15-14-СГ та від 31 грудня 2014 року № 3-1255/15-14-СГ, якими затверджено документацію із землеустрою та передано ОСОБА_1 в оренду земельні ділянки площею 8,7094 га, 39,9607 га, 9,3019 га та 16,2911 га, загальною площею 74,2661 га, для створення та ведення фермерського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Іванчицівської сільської ради Рожищенського району Волинської області.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 у заяві від 10 вересня 2014 року не обґрунтував розмірів земельнихділянок з урахуванням можливості їх обробітку та не зазначив перспективи діяльності фермерського господарства, зокрема, не навів доказів наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів обробітку землі таких великих площ, не зазначив кількості членів фермерського господарства та наявності у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність. Якщо він мав намір один вести фермерське господарство без залучення інших осіб, то про це мало бути зазначено у заяві з наведенням обґрунтування наявності у нього можливості самому при відсутності відповідної техніки і засобів забезпечити раціональне (відповідно до заявленої мети) використання згаданих земельних ділянок великої (як для однієї особи) площі і реально займатися веденням фермерського господарства. Таке обґрунтування та інформація відсутні у наведеній заяві ОСОБА_1 і в доданому до неї обґрунтуванні, яке складається з чотирьох коротких абзаців, в яких містяться загальні, а не конкретні фрази, що не можна вважати власне обґрунтуванням у сенсі статті 7 ЗаконуУкраїни «Про фермерське господарство». Оскільки ОСОБА_1 передано у користування земельні ділянки державної власності з порушенням чинного законодавства, то це порушує інтереси держави.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У квітні 2016 року Головне управління звернулося з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Волинської області від 14 березня 2016 року до ВССУ, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 24 листопада 2015 року, а також на час касаційного розгляду зупинити виконання оскаржуваного рішення апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що фермерське господарство може бути створене і однією особою, тому ОСОБА_1 створюючи таке господарство особисто, не міг вказати кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок. ОСОБА_1 подав обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, а на законодавчому рівні не визначено змісту даного обґрунтування. Перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, наведений у частині третій статті 123 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) є вичерпним. Закон України «Про фермерське господарство» не містить вимог щодо перевірки доказів наявності сільськогосподарської техніки при вирішенні питання про передачу земельних ділянок. Фермерське господарство може використовувати сільськогосподарську техніку, отриману на інших, передбачених законом, підставах. Оскільки земельні ділянки передані в оренду, а не у власність, то інтереси держави не порушені.

Позиції інших учасників

Заступник прокурора Волинської області Воробій О. П. подав заперечення на касаційну скаргу, просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Волинської області від 14 березня 2016 року без змін.

Зауважує на тому, що Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним порівняно з Земельним кодексом України. З огляду на зміст приписів Закону України «Про фермерське господарство» обов`язковим є подання обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку та перспектив діяльності фермерського господарства, кількості членів фермерського господарства та наявності у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, навіть якщо членом господарства є лише одна особа. Подання доказів наявності сільськогосподарської техніки має значення для врахування реальної можливості обробітку землі та ведення фермерського господарства. ОСОБА_1 такого обґрунтування не навів. Також Закон України «Про фермерське господарство» передбачає передання земельних ділянок єдиним масивом, тоді як ОСОБА_1 були передані кілька неспоріднених земельних ділянок. Головне управління під час розгляду заяви ОСОБА_1 мало пересвідчитися у дійсності волевиявлення заявника, спроможності вести господарство такого виду. Факт прийняття оскаржуваних наказів Головним управлінням порушує інтереси держави та Конституцію України.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 08 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження, зупинено виконання рішення Апеляційного суду Волинської області від 14 березня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою ВССУ від 16 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 лютого 2018 року справу № 167/428/15-ц і матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновків про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини справи встановлені судами

10 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та передачі земельної ділянки в оренду для створення та ведення фермерського господарства та подав до неї обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

У поданій заяві ОСОБА_1 не зазначив кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність. В обґрунтуванні розмірів земельних ділянок ОСОБА_1 не зазначив про наявну у нього можливість самому за відсутності відповідної техніки і засобів забезпечити раціональне (відповідно до заявленої мети) використання земельних ділянок.

Головне управління своїми наказами від 15 вересня 2014 року № № 3-611/15-14-СГ, 3-612/15-14-СГ, 3-613/15-14-СГ, 3-614/15-14-СГ, 3-615/15-14-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надало ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) загальною площею 102,5316 га, а саме: 8,7094 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 ), 16,2911 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 ), 9,3049 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 ), 28,2655 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4 ) та 39,9607 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5 ), розташованих на території Рожищенського району Волинської області за межами населених пунктів Іванчицівської сільської ради (рілля та пасовища) з метою надання їх в оренду для створення та ведення фермерського господарства.

У подальшому наказами Головного управління від 31 грудня 2014 року за № № 3-1251/15-14-СГ, 3-1253/15-14-СГ, 3-1254/15-14-СГ та 3-1255/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» затверджено документацію із землеустрою та передано ОСОБА_1 в оренду строком на 7 років чотири земельні ділянки, загальною площею 74,2661 га, для створення та ведення фермерського господарства.

На час розгляду та вирішення справи ОСОБА_1 не зареєстрував фермерське господарство та не уклав договори оренди зазначених земельних ділянок.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 рокув редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 303, частини першої статті 304 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України 2004 року.

Оскаржуване рішення апеляційного суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Справа, що переглядається, належить до цивільної юрисдикції з огляду на те, що ОСОБА_1 не здійснив реєстрації фермерського господарства.

Як зауважила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 621/2501/18 (провадження № 14-109цс19), якщо на момент відкриття провадження у справі щодо спору між органом державної влади та, зокрема, фізичною особою, якій із земель державної власності надана земельна ділянка для ведення фермерського господарства, і фермерське господарство вже було зареєстрованим, то така справа має розглядатися за правилами господарського судочинства. Якщо ж на час відкриття провадження у справі щодо такого спору про користування земельними ділянками, наданими із земель державної власності для ведення фермерського господарства, фермерське господарство не було зареєстрованим, а стороною таких спорів є громадянин, якому надавалась земельна ділянка, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Довід касаційної скарги про те, що у цій справі інтереси держави не порушені, оскільки земельні ділянки передані у користування, а не у власність, є безпідставним.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статями 15, 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аргумент Головного управління про те, що оскільки земельні ділянки були передані не у власність, а у користування, то інтереси держави не були порушені, є безпідставними, оскільки законодавство не містить обмежень щодо правового захисту залежно від обсягу та змісту порушених речових прав.

Позовні вимоги стосуються визнання незаконними та скасування наказів Головного управління про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж п`яти земельних ділянок у натурі (на місцевості) загальною площею 102,5316 га, також про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду ОСОБА_1 із земель державної власності сільськогосподарського призначення чотирьох земельних ділянок загальною площею 74,2661 га.

Згідно зі статтями 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства, зокрема, на умовах оренди.

Відповідно до статті 124 ЗК України передача передача в оренду земельних ділянок державної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України в редакції, чинній на час винесення оспорюваних наказів, визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, зокрема, при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Стаття 123 ЗК України регулює порядок надання земельних ділянок державної власності у користування у тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться, визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи, установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Водночас відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Отже, закон визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Зокрема, у заяві потрібно не лише зазначити бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не навів конкретного обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а у разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, у тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися у дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства.

У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Аргументи, викладені у касаційній скарзі з приводу можливості передання кількох земельних ділянок для ведення фермерського господарства відповідають частині сьомій статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», відповідно до якої земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Отже, вимога щодо надання земельних ділянок єдиним масивом для ведення фермерського господарства стосується випадку передання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, на якій розташовані водні джерела та лісові угіддя, наближені до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. У такому випадку уповноважений орган приймає рішення про передання земельної ділянки єдиним масивом з цими об`єктами. Зазначена норма не забороняє уповноваженому органу виконавчої влади надавати для ведення фермерського господарства кількох земельних ділянок.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд надав належну оцінку фактам необґрунтованого надання ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства чотирьох окремих земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 74, 2661 га.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскаржене рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки апеляційний суд повно встановив обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, надав належну оцінку зібраним у справі доказам та ухваливши законне рішення у справі по суті спору, то касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК Українисуд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання оскаржуваного рішення апеляційного суду було зупинене ухвалою ВССУ від 08 квітня 2016 року, то у зв`язку із залишенням цього рішення без змін необхідно поновити його виконання.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Волинської області від 14 березня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко М. Ю. Тітов