Справа № 139/976/18
Провадження № 22-ц/801/1238/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мазура Олександра Валентиновича

на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2019 року, ухвалене суддею Тучинською Н.В., повний текст якого складено 30 березня 2019 року

в справі №139/976/18

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Вищеольчедаївської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області - Підпалюк Лесі Вікторівни, голови спілки громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «1 Травня» с. Вищеольчедаїв - ОСОБА_6 (відповідачі)

про визнання недійсним рішення комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у сфері реформування КСП та акта приймання-передачі нерухомого майна, рішення виконкому Вищеольчедаївської сільської ради та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Вищеольчедаївської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області - Підпалюк Л.В., голови спілки громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «1 Травня» с. Вищеольчедаїв - ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у сфері реформування КСП та акта приймання-передачі нерухомого майна, рішення виконкому Вищеольчедаївської сільської ради та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову посилався на те, що він як приватний підприємець 27 березня 2008 року уклав договір оренди із співвласниками майна реорганізованого КСП «1 Травня» с. Вищеольчедаїв в особі голови спілки співвласників ОСОБА_6 строком на 15 років. Предметом договору, відповідно до його умов, є основні засоби.

Рішенням комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування КСП «1 Травня» с. Вищеольчедаїв, від 07 травня 2018 року окремим власникам майнових паїв майно виділено в натурі. Зокрема, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 виділено у певних частках гараж сільськогосподарських машин, кормокухню та будівлю АВМ.

10 травня 2018 року виконавчий комітет Вищеольчедаївської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області своїм рішенням № 20 присвоїв поштові адреси нежитловим спорудам, що були виділені вказаним особам.

10 липня 2018 року державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області Підпалюк Л.В. здійснила державну реєстрацію прав власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на виділене нерухоме майно колишнього КСП «1 Травня» с. Вищеольчедаїв.

Вважає, що рішення комісії з організації вирішення майнових питань від 07 травня 2018 року та акт прийому-передачі нерухомого майна від 07 травня 2018 року є недійсними, оскільки рішення про виділення майна в натурі прийнято нелегітимним складом та без врахування обставини, що майно, яке виділяється в натурі, перебуває в оренді; рішення виконкому сільської ради про присвоєння об`єктам нерухомого майна поштових адрес вважає поспішним і прийнятим з порушенням правил нумерації; державну реєстрацію вважає проведеною без дотримання вимог закону про встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, оскільки окремі документи не підписані, інші - не мають необхідних реквізитів, а тому просив визнати їх недійсними.

Крім того стверджує, що на підставі діючого до 2023 року договору оренди від 27 березня 2008 року він має право користуватися майном, в тому числі гаражем сільськогосподарських машин, кормокухнею та будівлею АВМ, однак 19 липня 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 направили йому повідомлення про необхідність звільнення цих приміщень.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мазура О.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо умов дійсності укладеного ним договору оренди майна, а також відсутності порушень процедури прийняття оскаржуваних рішень про виділення майна окремим співвласникам, порушення їх прийняттям прав позивача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мазур О.В. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проти вимог апеляційної скарги заперечували, підтримали свої відзиви на апеляційну скаргу, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Вищеольчедаївська сільська ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, Державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області - Підпалюк Л.В. та голова спілки громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «1 Травня» с. Вищеольчедаїв - ОСОБА_6, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено наступні правовідносини.

В ході реформування колективного сільськогосподарського підприємства «1 Травня» с. Вищеольчедаїв Мурованокуриловецького району, його члени отримали майнові паї - частку кожного члена колишнього КСП у майновому пайовому фонді КСП, виражену в грошовій формі.

27 березня 2008 року між 43 співвласниками майнових паїв укладено договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, відповідно до якого вони уповноважили ОСОБА_6 представляти їх інтереси при передачі майна за договором оренди ПП ОСОБА_1 .

27 березня 2008 року частина власників майнових паїв колишнього КСП «1 Травня» (43 особи) передали свої майнові права в оренду ПП ОСОБА_1 , що не заперечується сторонами (т. 1, а.с. 19, 22-23).

Разом з тим, між сторонами існує спір про строк дії цього договору та про право ОСОБА_1 користування майном колишнього КСП «1 Травня», зокрема, гаражем сільськогосподарських машин, кормокухнею та будівлею АВМ.

Відповідно до п. 1.1 договору оренди його предметом є належні співвласникам на праві спільної часткової власності основні засоби. Перелік основних засобів, що передаються в оренду мали бути визначені в Додатку 2 до Договору (п. 2.1 Договору), який сторонами не надано, що позбавило суд першої інстанції визначити дійсний предмет договору оренди від 27 березня 2008 року.

В той же час, сторонами не заперечується, що у ОСОБА_1 на підставі договору оренди перебуває майно колишнього КСП «1 Травня», яке зазначене у документі «Перелік майна, яке передається у спільну часткову власність» (т. 1, а.с. 21), що є Додатком 1 до договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном (т. 1, а.с. 19-20).

Вимоги позивача про визнання недійсними рішення комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у сфері реформування КСП та акта приймання-передачі нерухомого майна, рішення виконкому Вищеольчедаївської сільської ради ґрунтуються на тому, що прийняття уповноваженими органами та посадовими особами таких рішень є наслідком невиконання орендодавцем умов цивільно-правової угоди (договору оренди), а також що відчуженням майнових паїв їхніми власниками відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було порушено вимоги ст. 362 ЦК України про переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності. Так, на думку позивача ОСОБА_1 за умовами договору оренди, укладеного строком на 15 років, до нього перейшло право оренди рухомого та нерухомого майна колишнього КСП «1 Травня», в тому числі гаража сільськогосподарських машин, кормокухні та будівлі АВМ.

В договорі оренди від 27.03.2008 строк оренди не встановлено (пункт 1.1), тоді як строк дії договору визначений як 15 років (пункт 7.1) - т. 1, а.с. 22. Водночас в матеріалах справи (т. 1, а.с. 100) наявна копія акту прийому передачі майна пайового фонду колишнього КСП 1-Травня від 15 березня 2008 року, згідно з яким головою спілки співвласників передано в оренду приватному підприємцю ОСОБА_1 ряд об`єктів, в тому числі, щодо яких розглядається спір, згідно договору оренди від 15 березня 2008 року строком на 5 років.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 759 ЦК України договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Так, положеннями статей 793 та 794 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Апеляційний суд відкидає посилання апелянта на те, що предметом договору нібито є не будівлі чи споруди, а майнові паї, оскільки в договорі оренди від 27.03.2008 року (п. 1.1) йдеться про передачу співвласниками в оренду господарству належних їм на праві спільної часткової власності основних засобів, а не майнових паїв.

Спір, зокрема, виник щодо основних засобів, які відповідно до статті 181 ЦК України є нерухомим майном, а відтак, договір їх оренди, укладений на строк більше трьох років підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, чого зроблено не було.

Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Статтею 210, частиною третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (стаття 216 ЦК України).

Таким чином, відсутність державної реєстрації договору оренди, який підлягає нотаріальному посвідчення і державній реєстрації на момент відчуження власниками майнових паїв своїх майнових прав відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договорами купівлі-продажу свідчить про неукладеність договору, а тому такий договір не створює для його сторін прав і обов`язків, тому прийняті в ході його дії рішення не порушують прав позивача.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції стороною договору оренди від 27 березня 2008 року як орендар є ПП ОСОБА_1 , тоді як за захистом своїх прав ОСОБА_1 звернувся як фізична особа.

На обґрунтування своєї вимоги про захист прав орендаря подав свідоцтво про державну реєстрацію приватного підприємства «Романовський Л» та Статут цього підприємства. Разом з тим вказаними доказами позивач не довів, що він як фізична особа чи як засновник приватного підприємства «Романовський Л» є правонаступником сторони договору оренди від 27 березня 2008 року ПП ОСОБА_1 . Приватне підприємство «Романовський Л».

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не надав суду належних доказів існування орендних правовідносин між ним та співвласниками майнових паїв, та доказів про свою особисту участь у праві спільної часткової власності. Так само не є доведеним наявність факту порушення відповідачами його прав та інтересів, а тому доводи апеляційної скарги з цих підстав є необґрунтованими.

Апеляційний суд відкидає посилання апелянта про необґрунтованість висновків суду щодо відсутності порушень процедури прийняття рішення про виділення майна в натурі власникам майнових паїв.

Так, у статях 7-9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.

Згідно з пунктом 2.5. Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315, рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно.

Зі змісту протоколу від 07 травня 2018 року, яким оформлене спірне рішення загальних зборів, вбачається, що усього присутніх співвласників на цих зборах було п`ятеро осіб, а не чотири як стверджує позивач, що не суперечить також п.23 Статуту Спілки (об`єднання) громадян-співвласників майна реорганізованого КСП «1 Травня»

Відповідно до статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень» державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок).

Пунктом 51 Порядку визначено, що для державної реєстрації права власності у зв`язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств подаються:

1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою;

2) акт приймання-передачі нерухомого майна.

Вищезазначені документи були подані відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 державному реєстратору прав на нерухоме майно виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області - Підпалюк Л.В., а відтак підстави для відмови у державній реєстрації прав на нерухоме майно (гараж сільськогосподарських машин, кормокухню та будівлю АВМ) відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що оскільки договір оренди від 27 березня 2008 року не був зареєстрований у встановленому порядку, то про його наявність державний реєстратор на момент проведення державної реєстрації нерухомого майна не могла знати.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мазура Олександра Валентиновича залишити без задоволення, а рішення на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 25.07.2019

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин