Провадження № 2/331/14/2019
Справа № 331/143/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі :

головуючого судді - Скользнєвої Н.Г.,

за участю: секретаря - Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( адреса : АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя на розгляді знаходиться зазначена справа.

15 липня 2019 року представник відповідача надав суду заяву в якій просить проводити розгляд справи без його участі та у разі повторної неявки позивача або його повноважного представника, залишити позовну заяву без розгляду.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає залишенню без розгляду, з огляду на таке.

12.01.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 356 805,00 грн., що еквівалентно 13 500, 00 доларів США.

Як на правові підстави заявленої вимоги позивач посилається на ст.ст.525, 526, 610, 625, 1046-1047 ЦК України.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 лютого 2017 року провадження у справі відкрито ( а.с. 19).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 31.01.2013 р. в сумі 356 805,00 грн., що еквівалентно 13 500, 00 доларів США та судовий збір в сумі 3 843, 00 грн. ( а.с.50-52).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2017 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2017 р. по цій справі скасовано, справу призначено до розгляду ( а.с.86-87).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2018 року справу призначено у підготовче судове засідання на 12.02.2018 року. (а.с.139-140)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2018 року підготовче судове засідання по справі відкладено на 02 квітня 2018 року продовжено строк проведення підготовчого провадження до 15 квітня 2018 року. (а.с.163-164)

Слухання справи, призначеної на 02 квітня 2018 року не відбулося у зв`язку із знаходженням судді Скользневої Н.Г., як учасника колегії суддів, у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню № 1-кп/331/20/2018. Слухання справи відкладено на 17 травня 2018 року. (а.с.167)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2018 року по вказаній справі прийнято рішення про звернення до компетентного суду Російської Федерації в порядку, встановленому Конвенцією про правову допомогу і правових відносин з цивільних, сімейних та кримінальних справ 1993 року, яка, яка ратифікована Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР з дорученням про проведення окремих процесуальних дій, а саме: відібрати зразки почерку та підпису ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 . На час виконання доручення провадження у справі зупинено. (а.с. 175-177)

16 травня 2019 року від Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області до суду надійшли документи, складені Московським районним судом Санкт-Петербургу, про неможливість виконання доручення про виконання окремих процесуальних дій відносно ОСОБА_2 . (а.с. 181-200)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2019 року провадження у справі відновлено, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 14 червня 2019 року. (а.с.202)

В судове засідання, призначене на 14 червня 2019 року, позивач або його повноважний представник не з`явилися, хоча про час, день і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове відправлення № 69 9, яке повернулося до суду із зазначенням працівника пошти «адресат відсутній» (а.с.207). Причини своєї неявки позивач або його представник суду не повідомили, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 15 липня 2019 року.

15 липня 2019 року позивач або його повноважний представник вдруге не з`явилися у судове засідання, хоча про час, день і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать наявне в матеріалах справи поштове повідомлення № 69 7, згідно якого повістку про виклик до суду 19 червня 2019 року отримала мати представника позивача ОСОБА_3 , та поштові відправлення на адресу позивача ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 5, № 69 9, які повернулися до суду із зазначенням працівника пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.212, 214).

В матеріалах справи відсутні заяви або клопотання про розгляд справи за відсутності позивача або його представника.

Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» : - суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, які встановлюють порядок виклику сторін у судове засідання, судова повістка, разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі і вручається службовій особі, яка розписується про одержання повістки, у разі, якщо сторона у справі є юридичною особою (ч. 6 ст. 128). Розписки про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день, особами, які її вручили повертається до суду (ч. 2 ст. 130).

Виходячи з системного аналізу норм процесуального права, слід вважати, що повторною неявкою є друга поспіль неявка позивача або його представника, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Крім того, причини повторної неявки значення не мають.

Таким чином, в силу ч.3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що позивач та його повноважний представник вдруге поспіль не з`явилися до суду.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений представник позивача або позивач повторно не з`явилися в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомили про причини неявки, якщо від них не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі «Калашников проти Росії», Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Вищевказані норми процесуального права мають сприяти розглядові цивільних справ у розумні строки, оскільки неявка до суду позивача може свідчити про втрату ним інтересу до вирішення справи, а вирішення спору у такому випадку було б порушенням принципу диспозитивності.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати права і виконувати процесуальні обов`язки.

В порушення зазначеної норми процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи для сприяння здійсненню позивачем або її повноважним представником своїх прав, останні не виконали покладені не них процесуальні обов`язки та двічі поспіль у судове засідання не з`явилися.

Зазначені обставини свідчать про те, що неявки позивача або його повноважного представника у судові засідання є наміром затягнути розгляд справи по суті, яке в свою чергу суперечить вимогам ст. 210 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд справи судом упродовж розумного строку.

У зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні заяви позивача або його повноважного представника про розгляд справи за їх відсутності, суд вбачає законні підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до ст. 257 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, а відповідно і не позбавляє права позивача на повторне звернення до суду із позовом.

Керуючись ч. 3 ст. 131, ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( адреса : АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики, залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Повний текст ухвали складено 15 липня 2019 року.

Особам, які не були присутні в судовому засіданні, направляється копія ухвали в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

15.07.2019