Ухвала

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 342/364/18

провадження № 61-13613ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив скасувати наказ начальника Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Сливки П. П. від 14 березня 2018 року № 04/ос за згодою сторін та визнати незаконним його звільнення, зобов`язати відповідача поновити його на посаді економіста зі збуту у відповідача з дати звільнення - 15 березня 2018 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 78 678,07 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області рішенням від 20 березня 2019 року позов задовольнив частково. Визнав незаконним та скасувати наказ начальника Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Сливки П. П. від 14 березня 2017 року № 04/ос про звільнення ОСОБА_1 за згодою сторін. Зобов`язав Городенківське державне виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства поновити ОСОБА_1 на посаді економіста зі збуту Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства з 15 березня 2018 року. Стягнув з Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_1 76 330,10 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів та 1 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішив питання про розподіл судових витрат. В решті позову відмовив. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення суми платежу за один місяць допустив до негайного виконання.

Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 04 червня 2019 року рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року в частині відшкодування моральної шкоди та судового збору скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову. В решті рішення суду залишив без змін.

10 липня 2019 року Городенківське державне виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 червня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом позову у цій справі серед інших вимог є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 78 678,07 грн та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Тобто в указаній частині справа № 342/364/18 є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.

Також предметом позову в цій справі є вимоги про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.

Справу в цій частині вимог Верховний Суд вважає незначної складності, а тому такою, яка може бути визнана судом малозначною.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюється й на стадію касаційного провадження.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. Не містить таких посилань і касаційна скарга та додані до неї матеріали.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 04 червня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Городенківського державного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев