Справа № 615/764/19
Провадження № 2/615/331/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Токмакової А.П.,

секретаря судового засідання - Антоненко М.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду м. Валки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області, Приватного сільськогосподарського підприємства «Огульчанське» про визнання права на земельну частку (пай),

в с т а н о в и в:

20.05.2019 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за позивачем право на земельну частку (пай) з нерозподілених земельних ділянок по ПСП «Огульчанське» згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 10.02.1992 року ОСОБА_1 прийнято в члени КСП «Огульчанське», якому 19.02.1996 року видано Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2 , в списку додатку №1 до якого за № 361 зазначено прізвище ОСОБА_1 .

Згідно записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Валківською районною державною адміністрацією Харківської області, на ім`я ОСОБА_1 28.07.1996 року за № 55 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 з приміткою «не має». Де знаходиться сертифікат серії НОМЕР_1 на даний час не відомо. Водночас, ОСОБА_1 вийшла із членів КСП «Огульчанське» лише 01.02.1997 року, коли було затверджено відповідне рішення правління КСП.

Вирішивши в 2019 році скористатися своїм правом на отримання земельної частки (пай), позивач дізналася, що Сертифікат, який посвідчує її право на земельну частку (пай) - відсутній, що позбавляє її можливості підтвердити своє право на земельну частку (пай) та зареєструвати право власності в передбаченому законом порядку.

Посилаючись на вимоги п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.124 Конституції України ст.16,391,392 ЦК України, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95, ст.2 абзацу 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі на (місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток», п. 11 XV розділу Конституції України, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», представник позивача стверджує, що ОСОБА_1 дійсно в період видачі Державного акту на право колективної власності на землю була членом колгоспу та була внесена до списку доданого до Державного акту Серії НОМЕР_2 на право колективної власності на землю за № 361, тобто вона набула право на земельну частку (пай) та на її ім`я виготовлено та зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай), але остання не може оформити своє право через втрату даного сертифікату.

На підставі ухвали суду від 24.05.2019 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу.

Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило.

Копію позовної заяви та доданих до неї документів вручено представникам відповідачів, але відзив до суду в передбачені законом строки не надійшов.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представником відповідача - сільським головою Веретельник А.О.,направлено заяву, в якій зазначено, що сільська рада не заперечує проти винесення рішення згідно чинного законодавства України, просить розгляд справи проводити за відсутності представника сільської ради.

Будь-які інші заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 була членом КСП «Огульчанське» Валківського району Харківської області у період з лютого 1992 року по 01.02.1997 рік, що підтверджується даними Архівного витягу протоколу №2 засідання правління колгоспу ім. Калініна від 10.02.1992 року, протоколу №8 засідання правління Огульчанського КСП від 30.08.1996 року, протоколу №1 загальних зборів Огульчанського КСП від 01.02.1997 року, виданих Архівним відділом Валківської районної державної адміністрації Харківської області 18.01.2019 р. за № 01-34/3.

19.02.1996 року видано Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2 по КСП «Огульчанське», який зареєстровано в Книзі записів державних акті на право колективної власності на землю за №96.

Із списку громадян - членів КСП, доданого до Державного акту від 19.02.1996 р. серії НОМЕР_2 на право колективної власності на землю по КСП «Огульчаське» слідує, що позивач включений до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) із земель колективної власності за №361.

Відповідно до повідомлення Міжрайонного управління у Валківському та Коломацькому районах Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10.01.2019 р. № 31-20-0.23,142-27/121-19, в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Огульчанське» за №55 від 28.07.1996 року зареєстровано сертифікат серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 на підставі розпорядження Валківської райдержадміністрації від 12.06.1996 року №196. Водночас, в графі «підпис власника» здійснено запис «не має».

Згідно відповіді Валківської районної державної адміністрації Харківської області від 08.01.2019 року №01-45/65 на заяву представника позивача про видачу Сертифікату на право на земельну частку (пай), повідомлено про відсутність бланків Сертифікатів та роз`яснено право звернення до суду з відповідним позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай).

Отже, на час виготовлення Державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Огульчанське» серії НОМЕР_3 від 19.02.1996 р. позивач була членом КСП «Огульчанське», була включена до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, на її ім`я виготовлено та зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай), що підтверджує право позивача на земельну частку (пай).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України гарантується право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Згідно положень ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Процес приватизації землі в Україні розпочинався з передачі її у власність колективних сільськогосподарських підприємств (далі - КСП), сільськогосподарським кооперативам, акціонерним товариствам, створеним на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших державних підприємств на підставі державного акта на право приватної власності на землю з доданим до нього списком осіб, які мали право на одержання своєї частки землі.

Відповідно до п.1 ст.1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Крім того, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в п.1 ст.1 Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

П.17 Перехідних положень ЗК України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Європейський суд з прав людини в своїх рішення, а саме: «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, сформував позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством.

За положеннями ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності.

З огляду на викладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 , як член КСП «Огульчанське» на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2 , має право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Огульчанське» на території Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області відповідно до Сертифікату серії НОМЕР_1 , що зареєстрований та виготовлений в передбаченому законом порядку, дані про його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , право на земельну частку (пай) із земель колективної власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Огульчанське» Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області, з не витребуваних/не розподілених земельних часток (паїв), згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виготовленого на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 96.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.П. Токмакова