УХВАЛА

25 липня 2019 року

м. Київ

справа № 164/1282/18-ц

провадження № 61-11267св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Маневицької селищної ради Маневицького району Волинської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 23 січня 2019 року у складі судді Глинянчука В. Д. та постанову Волинського апеляційного суду від 07 травня 2019 року у складі колегії суддів Здрилюк О. І.,

Бовчалюк З. А., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що він працював на посаді інспектора з юридичних питань Маневицької селищної ради Маневицького району Волинської області.

31 травня 2018 року йому було вручено письмове повідомлення про наступне звільнення з 01 серпня 2018 року на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із виведенням зі структури та

штатного розпису апарату селищної ради посади інспектора з юридичних питань відповідно до рішення Маневицької селищної ради від 23 травня

2018 року № 31/5 «Про внесення змін до структури та штатного розпису Маневицької селищної ради» й розпорядження Маневицького селищного голови від 25 травня 2018 року № 20-ос.

Розпорядженням відповідача від 13 серпня 2018 року № 27-ос його звільнено з посади інспектора з юридичних питань виконавчого апарату селищної ради на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Вважає зазначене розпорядження незаконним, оскільки фактично скорочення штатної одиниці не відбулося, йому не було надано для ознайомлення наказ (розпорядження) чи іншого документа, яким передбачено скорочення посади інспектора з юридичних питань виконавчого апарату селищної ради; відповідач не пропонував йому ніякої іншої роботи чи посади; не враховано його переважне право на залишення на займаній посаді.

Незаконним звільненням йому завдано моральної шкоди, яка виразилася у моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків та погіршенні стану здоров`я.

Ураховуючи наведене, просив поновити його з 14 серпня 2018 року на посаді інспектора з юридичних питань виконавчого апарату Маневицької селищної ради; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу; 10 000 гривень моральної шкоди; відповідно до положень статті 237 КЗпП України покласти на службову особу, винну у його незаконному звільненні із займаної посади, обов`язок виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу; у зв`язку з його незаконним звільненням винести окрему ухвалу щодо посадових осіб Маневицької селищної ради.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 23 січня

2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Волинського апеляційного суду від 07 травня 2019 року рішення Любешівського районного суду Волинської області від 23 січня

2019 року залишено без змін.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Любешівського районного суду Волинської області

від 23 січня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду

від 07 травня 2019 року скасувати в частині вирішення його вимог про

поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду у складі суді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2019 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 відкрито касаційне провадження, справу № 164/1282/18-ц витребувано з Любешівського районного суду Волинської області.

Частиною другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, ураховуючи категорію та складність справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильного застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

справу за позовом ОСОБА_1 до Маневицької селищної ради Маневицького району Волинської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко