ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» липня 2019 року

м. Харків

справа № 615/101/18-ц

провадження 22ц/818/3701/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» на рішення Валківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року в складі судді Токмакової А.П.

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» про визнання додаткової угоди до договору недійсною та скасування запису про державну реєстрацію.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником земельної ділянки площею 5,4303 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_2 , виданого Управлінням Держкомзему у Валківському районі Харківської області 29 січня 2009 року.

Зазначив, що 09 квітня 2012 року між ним та Приватним сільськогосподарським підприємством «Нове життя» укладено договір оренди земельної ділянки про передачу в строкове платне користування даної земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Договір оренди зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Валківському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 грудня 2012 року за № 03118.

Вказав, що відповідно до пункту 1 розділу 3 договору оренди, договір укладається на 5 років і діє з моменту його державної реєстрації. Якщо до моменту закінчення вищевказаного терміну дії договору сторони не заявлять про припинення дії договору, цей договір вважається подовженим на такий саме термін та на таких саме умовах.

Згідно пункту 2 розділу 11 договору оренди, дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення терміну, на який його укладено.

Таким чином, даний договір оренди землі набрав чинності 21 грудня 2012 року, а строк його дії сплив 21 грудня 2017 року.

Вказав, що 19 грудня 2017 року він отримав витяг з Державного земельного кадастру, відповідно до якого дізнався про наявність зареєстрованого права оренди відповідачем; дата державної реєстрації 04 грудня 2017 року, строк дії речового права - 01 листопада 2024 року.

20 грудня 2017 року він отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 108406340, в якій зазначено, що підставою виникнення права оренди у відповідача, зокрема, є додаткова угода до договору оренди землі від 09 квітня 2012 року, строк дії - 01 листопада 2024 року з правом пролонгації.

Вказав, що з цих документів йому стало відомо про продовження строку дії договору оренди з Приватним сільськогосподарським підприємством «Нове життя» щодо належної йому земельної ділянки на підставі додаткової угоди від 01 листопада 2017 року, яку він не укладав.

Зазначив, що 20 червня 2017 року він на адресу відповідача направив лист-повідомлення про відмову від подальшого поновлення дії договору, на що він отримав лист-повідомлення від 01 жовтня 2017 року та додаткову угоду від 01 жовтня 2017 року до договору оренди землі від 09 квітня 2009 року, в якій, зокрема, пункт 1 розділу 3 договору викладено у новій редакції, а саме, поновлений договір оренди землі укладено на 7 років, тобто до 01 жовтня 2024 року. Проте, вказану додаткову угоду він не підписував. В подальшому він знову направив на адресу відповідача два листа-повідомлення про відмову від продовження дії договору від 03 листопада 2017 року та 22 грудня 2017 року.

Вказав, що він жодних додаткових угод до договору оренди землі від 09 квітня 2012 року не підписував та не знав про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про продовження строку дії договору.

Зазначив, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру відповідач надав на реєстрацію іншу додаткову угоду, ніж ту, проект якої йому надіслав. У вказаних реєстрах містяться відомості про те, що датою укладення додаткової угоди є не 01 жовтня 2017 року, як було вказано у надісланому проекті, а 01 листопада 2017 року, строк дії поновленого договору до 01 листопада 2024 року, а в надісланому йому проекті до 01 жовтня 2024 року. Він також не підписував додаткову угоду від 01 листопада 2017 року та навіть не отримував жодних пропозицій від відповідача на її укладення, не обізнаний також з її змістом.

Вважав, що відповідач без його відома підписав додаткову угоду від 01 листопада 2017 року до договору оренди земельної ділянки від 09 квітня 2012 року та подав її для державної реєстрації. Вказане свідчить про відсутність у нього волевиявлення на укладення додаткової угоди від 01 листопада 2017 року до договору оренди земельної ділянки від 09 квітня 2012 року про поновлення договору до 01 листопада 2024 року.

Просив визнати додаткову угоду № б/н від 01 листопада 2017 року до договору оренди землі від 09 квітня 2012 року щодо земельної ділянки площею 5,4303 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Нове життя» недійсною; скасувати запис про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису 23799132, дата та час державної реєстрації 04 грудня 2017 року 15:05:13, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38585667 від 07 грудня 2017 року 14:48:17, державний реєстратор Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області Клінкуш Марина Леонідівна.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року та додатковим рішенням Валківського районного суду Харківської області від 24 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено повністю, визнано додаткову угоду № б/н від 01 листопада 2017 року до договору оренди землі від 09 квітня 2012 року, укладену між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Нове життя» щодо земельної ділянки площею 5,4303 га, кадастровий номер НОМЕР_1 - недійсною; скасовано запис про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису 23799132, дата, час державної реєстрації 04 грудня 2017 року 15:05:13, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38585667 від 07 грудня 2017 року 14:48:17, державний реєстратор Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області Клінкуш М.Л.; стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 840,00 грн., судовий збір в розмірі 1409,60 грн. та витрати, пов`язані із проведенням експертизи в сумі 5863,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що протягом строку дії договору оренди землі підприємство належним чином виконував свої обов`язки за вказаним договором, обробляв належну позивачу земельну ділянку, вирощував на ній сільськогосподарську продукцію, сплачував орендну плату, жодних претензій, зауважень та скарг від позивача підприємство не отримував, що також підтверджує належне виконання своїх обов`язків орендарем; що 23 жовтня 2017 року підприємство направив позивачу для розгляду та підписання лист-повідомлення з проектом додаткової угоди від 01 жовтня 2017 року до договору оренди землі від 09 квітня 2012 року, що також містив пропозицію щодо продовження орендних відносин між сторонами договору та передбачав більш вигідні умови співпраці, а саме, збільшення орендної плати до 10% від нормативної грошової оцінки землі та продовження дії договору на 7 років, яку позивач підписав і таким чином погодив її істотні умови; що підприємство користувався земельною ділянкою позивача, сплачуючи земельний податок, нараховуючи та виплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою позивача, а позивач отримував орендну плату, що свідчить про волевиявлення позивача на укладення та схвалення спірної додаткової угоди до договору оренди землі; що позивач не навів у позові, які саме права чи інтереси порушені у зв`язку з укладенням спірної додаткової угоди, що в свою чергу свідчить про визнання її позивачем, наявність у нього волевиявлення та відсутністю підстав вважати її недійсною; що в судовому засіданні в суді першої інстанції 23 квітня 2019 року при прийнятті рішення суд зазначив про нібито наявність представника відповідача, хоча це не відповідає дійсності, а також порушує завдання та основні засади цивільного судочинства; що з матеріалів справи не вбачається, що витрати на правничу допомогу були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

18 липня 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав рішення законним, а апеляційну скаргу - необгрунтованою. При цьому, фактично виклав доводи та вимоги позовної заяви.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

15 липня 2019 року від Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» до суду апеляційної інстанції надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник знаходиться у відпустці, яке залишено без задоволення за відсутністю поважності причин відкладення, та клопотання про зменшення витрат на оплату правничою допомоги адвоката у зв`язку з наданням правничою допомоги в суді апеляційної інстанції, виходячи з принципу розумності та справедливості, яке залучено до матеріалів справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів мотивовано тим, що спірна додаткова угода до договору оренди землі укладена від імені позивача, однак, підписана не ним, а іншою особою, тому на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України вона є недійсною.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 березня 2008 року № 1034, ВКІ № 686809 Управлінням Держкомзему у Валківському районі Харківської області від 29 січня 2009 року, серія НОМЕР_5, та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 12, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 5,4303 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , розташованої на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

09 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Нове життя» укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 5,43 га з кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Валківського району Харківської області, зі строком на 5 років та який зареєстровано у Управлінні Держкомзему у Валківському районі Харківської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 21 грудня 2012 року за № 03118.

21 грудня 2012 року складено акт прийому-передачі земельної ділянки, в якому орендодавець ОСОБА_1 передав, а орендар Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» прийняв земельну ділянку розміром 5,43 га згідно державного акту на право приватної власності на землю.

Відповідно до пункту 1 розділу 3 вказаного договору земельної ділянки договір укладається терміном на 5 років і діє з моменту його державної реєстрації. Якщо до моменту закінчення вищевказаного терміну дії договору сторони не заявлять про припинення дії договору, цей договір вважається подовженим на такий самий термін на тих саме умовах.

Згідно пункту 1 розділу 7 вказаного договору у разі припинення або розірвання цього договору орендар зобов`язаний повернути земельну ділянку у стані не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відповідно до пункту 5 розділу 10 вказаного договору оренди орендар має переважне право набуття у власність орендованої земельної ділянки та переважне право на поновлення договору оренди

.

Розділом 11 договору оренди земельної ділянки передбачено умови зміни, припинення і розірвання договору. Зокрема, зміна умов договору оренди земельної ділянки можлива за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди спір вирішується у судовому порядку.

Договір оренди земельної ділянки припиняється у разі: закінчення терміну, на який було укладено договір; розірвання договору оренди згідно з підпунктом 3 цього розділу договору; придбання орендарем земельної ділянки у власність у порядку, передбаченим Земельним кодексом України; ліквідації юридичної особи-орендаря; примусового викупу (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку встановленому законами України.

Розірвання договору: за взаємною згодою сторін; на вимогу однієї із сторін договору оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами їх обов`язків, передбачених цим договором та чинним законодавством, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке суттєво перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

При цьому договір не може бути розірвано або припинено до закінчення поточного сільськогосподарського року.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

22 червня 2017 року ОСОБА_1 на адресу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» направив лист-повідомлення від 20 червня 2017 року, в якому повідомив підприємство про те, що він не має бажання продовжувати договір оренди на новий термін, у зв`язку з чим просив звільнити належну йому земельну ділянку.

Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» направив ОСОБА_1 лист-повідомлення від 01 жовтня 2017 року, в якому просив ОСОБА_1 розглянути проект додаткової угоди від 01 жовтня 2017 року до договору оренди землі від 09 квітня 2012 року, який набув чинності 21 грудня 2012 року, підписати його та надати (або направити) до підприємства та надав вказаний проект додаткової угоди від 01 жовтня 2017 року.

В подальшому ОСОБА_1 на адресу підприємства направив ще два листа-повідомлення від 03 листопада 2017 року та 22 грудня 2017 року, в яких повідомляв підприємство про те, що не має бажання продовжувати договір оренди на новий термін, у зв`язку з чим просив звільнити належну йому земельну ділянку.

В матеріалах справи міститься додаткова угода від 01 листопада 2017 року до договору оренди землі від 09 квітня 2012 року, відповідно до умов якої до договору оренди внесено зміни, зокрема, пункт 1 розділу 3 викладено в такій редакції: «8. Поновлений договір оренди землі укладено на 7 років, тобто до 01 листопада 2024 року. Після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Якщо до моменту закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про його припинення шляхом надсилання відповідного поштового повідомлення іншій стороні, цей договір вважається продовженим на такий самий строк та на тих самих умовах. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку цього договору, та за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку цього договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.»

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 108406340 від 20 грудня 2017 року належна ОСОБА_1 земельна ділянка площею 5,4303 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , знаходиться в оренді у Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» на підставі договору оренди землі від 09 квітня 2012 року та додаткової угоди до договору оренди землі від 01 листопада 2017 року, зі строком дії до 01 листопада 2024 року з правом пролонгації.

Такі ж відомості містяться і у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 19 грудня 2017 року та Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15 січня 2018 року.

Проте, з висновку експерта № 28612 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, складеного 07 лютого 2019 року вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1 в додатковій угоді від 01 листопада 2017 року до договору оренди землі від 09 квітня 2012 року, в графі «підписи сторін орендодавець», виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі, передбачено істотні умови договору оренди землі, а саме: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

У статті 19 цього Закону у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 цього Закону, у редакції чинній на час укладення договору оренди землі, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом з тим у частині першій статті 236 ЦК України зазначено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Момент укладення договору визначено у частині перші статті 638 ЦК України, у якій зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Матеріали справи свідчать про те, що 09 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Нове життя» укладено договір оренди земельної ділянки.

01 листопада 2017 року укладено додаткову угоду до цього договору оренди землі.

З висновку експерта № 28612 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, складеного 07 лютого 2019 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1 в додатковій угоді від 01 листопада 2017 року до договору оренди землі від 09 квітня 2012 року, в графі «підписи сторін орендодавець», виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зробив висновок, що оскаржувану додаткову угоду до договору оренди землі особисто ОСОБА_1 не підписував, що свідчить про відсутність волі орендодавця на її укладення.

Встановивши, що спірну додаткову угоду до договору оренди землі укладено від імені позивача, однак, підписана вона не ним, а іншою особою, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про її недійсність на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

Також, погоджується колегія суддів з висновком суду першої інстанції про задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, оскільки вона є похідною вимогою.

Твердження Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» про те, що протягом строку дії договору оренди землі підприємство належним чином виконував свої обов`язки за вказаним договором, обробляв належну позивачу земельну ділянку, вирощував на ній сільськогосподарську продукцію, сплачував орендну плату, жодних претензій, зауважень та скарг від позивача підприємство не отримував, що також підтверджує належне виконання своїх обов`язків орендарем не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки, виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним, що відповідає роз`ясненням, викладеним у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Посилання Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» на те, що 23 жовтня 2017 року підприємство направив позивачу для розгляду та підписання лист-повідомлення з проектом додаткової угоди від 01 жовтня 2017 року до договору оренди землі від 09 квітня 2012 року, що також містив пропозицію щодо продовження орендних відносин між сторонами договору та передбачав більш вигідні умови співпраці, а саме збільшення орендної плати до 10% від нормативно грошової оцінки землі та продовження дії договору на 7 років, яку позивач підписав і таким чином погодив її істотні умови; що підприємство користувався земельною ділянкою позивача, сплачуючи земельний податок, нараховуючи та виплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою позивача, а позивач отримував орендну плату, що свідчить про волевиявлення позивача на укладення та схвалення спірної додаткової угоди до договору оренди землі; що позивач не навів у позові, які саме права чи інтереси порушені у зв`язку з укладенням спірної додаткової угоди, що в свою чергу, свідчить про визнання її позивачем, наявність у нього волевиявлення та відсутністю підстав вважати її недійсною, є необґрунтованими, оскільки спростовуються висновком експерта № 28612 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, складеного 07 лютого 2019 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, з якого вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1 в додатковій угоді від 01 листопада 2017 року до договору оренди землі від 09 квітня 2012 року, в графі «підписи сторін орендодавець», виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою, тому сторонами істотні умови спірного договору не погоджені та відсутнє волевиявлення ОСОБА_1 на укладення та схвалення спірної додаткової угоди до договору оренди землі.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з договору про надання правової допомоги, укладеного 12 січня 2018 року між Адвокатським об`єднанням «Корт Райдер» в особі керуючого партнера ОСОБА_3., який діє на підставі Статуту, та ОСОБА_1 , замовник доручає виконавцю, а останній приймає на себе зобов`язання з надання правової допомоги (юридичних послуг) на умовах, передбачених цим договором, в тому числі, зобов`язується здійснювати представництво (захист) інтересів позивача у судах всіх інстанцій, зокрема, щодо захисту права власності на земельну ділянку, зі всіма без виключення правами сторони.

Згідно пункту 3.1. вказаного договору ОСОБА_1 зобов`язується оплатити послуги виконавця в розмірі, порядку та строки, передбачені цим договором.

Вартість послуг за цим договором вказується в актах виконаних робіт (наданих послуг), які складаються сторонами по мірі необхідності за результатами наданих послуг (п.5.1 договору).

Також, до суду надано ордери: серія СМ № 90/17 від 17 січня 2018 року, серія СМ № 148 від 18 квітня 2018 року, серія СМ № 297 від 03 серпня 2018 року, серія СМ № 431 від 05 грудня 2018 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, серія СМ № 000410 від 22 січня 2014 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, серія ДН № 4983 від 28 лютого 2018 року.

З акту приймання-передачі наданих послуг від 07 березня 2018 року до договору про надання правової допомоги, укладеного 12 січня 2018 року Адвокатським об`єднанням «Корт Райдер» надано послуги з правової допомоги позивачу, а саме: підготування доказової бази для подання позову до Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» до Валківського районного суду Харківської області про визнання додаткової угоди недійсною та скасування запису про державну реєстрацію, складання позовної заяви з додатками, в тому числі, заяви про виклик свідка, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи, про витребування реєстраційної справи, про витребування додаткової угоди, загальною кількістю 6,5 год., загальною вартістю 4160,00 грн.; підготування до судового розгляду справи та виїзд до суду для участі у судовому засіданні 26 лютого 2018 року у справі № 615/101/18 у Валківському районному суді Харківської області (з урахуванням часу на проїзд), яке відбулось, загальною кількістю 2 год., загальною вартістю 1240,00 грн.; правовий аналіз отриманого відзиву Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» з додатками на позовну заяву ОСОБА_1 у справі № 615/101/18, загальною кількістю 2,5 год., загальною вартістю 1600,00 грн.; підготування, складання, направлення Приватному сільськогосподарському підприємства у «Нове життя» та Валківському районному суду Харківської області відповіді на відзив у справі № 615/101/18, загальною кількістю 6 год., загальною вартістю 3840,00 грн., а всього 10840,00 грн.

Ці кошти ОСОБА_1 сплачено.

Матеріали справи свідчать про те, що клопотань відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, під час судового розгляду до суду першої інстанції не надходило.

За таких умов судовою колегією не приймаються посилання Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» у апеляційній скарзі щодо того, що з матеріалів справи не вбачається, що витрати на правничу допомогу були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Враховуючи, що понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо їх стягнення з відповідача.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу - залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалось.

Проте, до суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 надав заяву про стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції. Надав документи, які підтверджують надання такої допомоги, а саме, акт приймання - передачі наданих послуг, в якому зазначено, що правовий аналіз апеляційної скарги коштує 3000,00 грн., складання відзиву на апеляційну скаргу - 4000,00 грн., а всього, 7000,00 грн.

До суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» про зменшення витрат на правничу допомогу, виходячи з того, що правове обгрунтування відзиву на апеляційну скаргу є аналогічним правовому обгрунтуванню позовної заяви та відповіді на відзив.

Враховуючи наведене, а також, виходячи з принципу розумності та справедливості, судова колегія вважає за необхідне зменшити стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, з 7000,00 грн. до 2000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» - залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. за надання правничої допомоги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 22 липня 2019 року.