Постанова
Іменем України

17 липня 2019 року
м. Київ

справа № 489/210/17
провадження № 61-27560св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:
позивач Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2017 року у складі судді Тихонової Н. С. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Темнікової В. І., Крамаренко Т. В., Прокопчук Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У січні 2017 року Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі ? Іргульське об`єднане управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» отримував в управлінні ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва пенсію за віком із 24 березня 2012 року. При перевірці пенсійної справи відповідача встановлено, що відповідно до довідки Українського радіотехнічного інституту від 16 травня 2012 року ОСОБА_1 у період із 06 по 11 липня 1986 року знаходився у службовому відрядженні в м. Чорнобилі на роботах із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військових частин № НОМЕР_1 та № 74939, але підстави видачі довідки відсутні. Під час проведення перевірки встановлено, що згідно з відповідей галузевого державного архіву Міністерства оборони України не має можливості підтвердити участь ОСОБА_1 на роботах із ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС за зазначений період у військових частинах № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , тому що у наказах командирів по строковій частині вказаних військових частин, а також у журналі обліку доз радіаційного опромінення за зазначений період ОСОБА_1 не значиться. У зв`язку з цим рішенням управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва від 18 серпня 2016 року припинено виплату пенсії відповідачу, яке ним не оскаржувалося.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 при призначенні пенсії надав недостовірні документи, що призвело до надміру виплачених коштів у сумі 215 644,73 грн, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму надмірно отриманої пенсії за період із 24 березня 2012 року по 31 липня 2016 року в сумі 215 644,73 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2017 року у задоволенні позову Інгульського об`єднаного управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що відповідач свідомо надав недостовірну довідку при подачі заяви до відповідача про призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому, сам по собі факт відсутності, первинних документів у запитуваних організаціях, підставою яких є видача довідок, не свідчить про недостовірність довідки, наданої на час призначення пенсії відповідачу та не спростовує факт роботи відповідача у зоні відчуження у період з 06 по 11 липня 1986 року.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 року апеляційну скаргу Інгульського об`єднаного управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області відхилено. Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши докази та правильно встановивши обставини, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених чинним законодавством, для стягнення із відповідача на користь позивача виплаченої суми пенсії. Помилкове застосування місцевим судом норми статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) не призвело до прийняття неправильно рішення у справі.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У вересні 2017 року Інгульське об`єднане управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської областіподало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2017 рокута ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати рішення судів попередніх інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач у порушення вимог статті 60 ЦПК України 2004 року не надав доказів на підтвердження достовірності видачі довідки від 16 травня 2012 року № 16-058 та доказів, які б підтверджували факт, період, характер виконуваних ним робіт із ліквідації наслідок Чорнобильської АЕС у складі військових частин № НОМЕР_1 та № 74939, у зв`язку зі чим відповідач зобов`язаний повернути позивачу надмірно виплачену пенсію у розмірі 215 644,73 грн.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувана цивільна справа та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга Інгульського об`єднаного управління ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 отримував в управлінні ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва у період із 24 березня 2012 року по 31 липня 2016 року пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на підставі довідки Українського радіотехнічного інституту від 16 травня 2012 року № 16-058, оскільки у період із 06 по 11 липня 1986 року знаходився у службовому відрядженні у м. Чорнобиль на роботах із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військових частин № НОМЕР_1 та № 74939.

Згідно з архівної довідки від 26 лютого 2016 року за № 4229/06, виданої Галузевим Державним архівом Міністерства оборони України, підтвердити участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини № НОМЕР_2 за період з 06 липня по 11 липня 1986 року немає можливості, тому що у наказах командира вказаної військової частини по стройовій частині, а також у журналі обліку доз радіаційного опромінення військової частини № НОМЕР_2 за вказаний період ОСОБА_1 не виявлений.

Відповідно до Архівної довідки від 09 червня 2016 року за № 11715/06, виданої Галузевим Державним архівом Міністерства оборони України, підтвердити факт відчуження та роботи із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 за період із 06 липня по 11 липня 1986 року у складі військової частини № НОМЕР_1 немає можливості, тому що у наказах командира вказаної військової частини по стройовій частині за вказаний період ОСОБА_1 не виявлений.

Рішенням управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва від 18 серпня 2016 року за № 65/2 ОСОБА_1 із серпня 2016 року припинено виплату пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю первинних документів, які б підтверджували факт перебування відповідача у відрядженні на роботах із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військових частин № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .

Згідно з наданого позивачем розрахунку за період із 24 березня 2012 року по 31 липня 2016 року розмір надміру виплаченої відповідачу пенсії складає 215 644,73 грн.

Нормативно-правове обґрунтування

Положеннями статей 1212, 1215 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Тобто, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання.

Висновки Верховного Суду

Відмовляючи у задоволені позову, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши характер правовідносин сторін у справі, правильно застосували норми матеріального права, які їх регулюють, а саме статтю 1215 ЦК України, статтю 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із чим дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача надмірно виплаченої суми пенсії у розмірі 215 644,73 грн, оскільки позивачем не доведено факту недобросовісного набуття відповідачем таких коштів, зокрема те, що відповідач свідомо надав недостовірну довідку при подачі заяви про призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, оскільки нарахування пенсійних виплат відбулося не з вини пенсіонера, Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову, у зв`язку із відсутністю правових підстав для стягнення надмірно виплаченої суми пенсії із відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанову Верховного Суду України від 22 січня 2014 року № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом другим частини першої статті 1215 ЦК України (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки зі сторони особи, яка добровільно провела ці виплати, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги, яким судами попередніх інстанцій надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, арішення судів попередніх інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик