Постанова

Іменем України

22 липня 2019 року

м. Київ

справа 161/14954/16-ц

провадження № 61-26942св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Виконавчий комітет Луцької міської ради, Житлово-комунальне підприємство № 3

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у складі судді Кихтюка Р. М., від 22 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Волинської області у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Русинчука М. М., Матвійчук Л.В., від 16 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради, Житлово-комунального підприємства № 3 ( далі - ЖКП № 3) про заміну сторони у договорі найму житла.

Позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мотивована тим, що вони постійно проживають у квартирі АДРЕСА_1 , яка є комунальною власністю. Наймач квартири ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказують, що вселилися у цю квартиру відповідно встановлених житловим законодавством вимог і зі згоди наймача та проживали з ОСОБА_3 однією сім`єю, вели спільне господарство, доглядали за нею, оскільки вона мала інвалідність, сплачували комунальні послуги та проводили поточний ремонт. Відповідачі письмово відмовили їм у зміні сторони у договорі найму житла через відсутність родинних відносин позивачів із наймачем. Посилаючись на рішення апеляційного суду Волинської області від 02 жовтня 2013 року, вважали, що факт вселення ОСОБА_1 у якості члена сім`ї наймача ОСОБА_3 встановлено та не підлягає доказування. Просили визнати ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_1 за раніше укладеним договором найму житла замість попереднього наймача ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, з урахуванням вимог частину другої статті 824 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивачами обрано невірний спосіб захисту своїх прав чи інтересів, оскільки суд не може визнати наймачем житла позивачів взамін померлої особи.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 16 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивована тим, що позивачами не надано належних доказів щодо обставин, необхідних для визнання ОСОБА_1 особою, яка належала до членів сім`ї померлого наймача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 16 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 02 жовтня 2013 року у відповідності до вимог частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 у спірне житлове приміщення вселилася в якості члена сім`ї попереднього наймача. Крім того, вказує, що позовні вимоги не пов`язані з оскарженням дій відповідача, а стосуються визнання їх права на житло. Тому обраний спосіб захисту цивільних прав та інтересів визначений чинним законодавством.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У відзиві (запереченні) Луцька міська рада заперечує проти вимог, викладених у касаційній скарзі та просить рішення апеляційного суду залишити без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 61 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно зі статтею 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Відповідно до частини другої статті 64 ЖК Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судами встановлено, що відповідно до рішення Луцької міської ради від 25 липня 1985 року № 245 ОСОБА_3 30 липня 1985 року видано ордер № 639 на вселення у квартиру АДРЕСА_1 .

Спірна квартира перебуває у власності Луцької міської ради.

ОСОБА_1 Вселилася і зареєстрована у спірній квартирі починаючи з 21 грудня 1988 року.

Наймач квартири ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у спірній квартирі з 1995 року.

Відповідно до частини другої статті 106 ЖК України, у разі відмови наймодавця у визнанні членом сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

із відповідей Луцької міської ради від 10 грудня 2015 року та Житлово-комунального підприємства № 3 від 23 березня 2016 року, встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до цих органів про зміну договору найму та визнання її наймачем спірної квартири, однак їй у цьому відмовили через відсутність родинних стосунків з померлою ОСОБА_3 .

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 02 жовтня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діяла у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Луцької міської ради про визнання членом сім`ї наймача та визнання права користування жилим приміщенням скасовано рішення першої інстанції, яким даний позов не було задоволено, та відмовлено у позові з інших правових підстав. Вказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_1 надавала суду певні докази щодо правомірності її вселення у спірну квартиру, її постійного місця проживання і доказів ведення із наймачем спільного господарства. Однак суд першої інстанції зазначених доказів не проаналізував, не дав їм ніякої правої оцінки і не спростував. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не знайшов встановлених законом підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, а тому в позові відмовив з підстав не доведення позивачем порушення, невизнання або оспорення відповідачем її прав та свобод чи інтересів.

При визначенні кола членів сім`ї наймача, відповідно до вимог частини другої статті 64 ЖК Української РСР, слід брати до уваги, що такими є особи, які належать до членів сім`ї наймача, а інші можуть бути визнані такими, якщо доведуть наявність необхідних для того обставин. Зокрема, це особи, які постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , порушуючи питання про заміну сторони у договорі найму житлового приміщення на підставі статей 64, 65, 106 ЖК України, свої вимоги жодними належними та допустимими доказами щодо обставин, необхідних для визнання судом їх такими, що належали до членів сім`ї померлого квартиронаймача, не підтвердили.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення Апеляційного суду Волинської області від 02 жовтня 2013 року не є преюдиційним щодо визнання ОСОБА_1 членом сім`ї наймача, а тому відсутні підстави, передбачені статтями 64,106 ЖК Української РСР для визнання ОСОБА_1 наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення замість попереднього наймача.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Щодо вибору способу захисту цивільних прав та інтересів, про які ведуть мову у своїй касаційній скарзі позивачі, Верховний Суд зазначає, що відносини щодо зміни наймача за раніше укладеним договором найму житлового приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду унормовані житловим законодавством України, зокрема, статтями 64,65,106 ЖК Української РСР, а не як помилково зазначав у своєму рішенні суд першої інстанції статтею 824 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції в касаційному порядку не переглядалося, оскільки правомірно скасовано рішенням суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник