Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 350/1464/16-ц

провадження № 61-32593св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2017 року у складі судді Бейка А. М. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2017 року у складі колегії суддів: Горейко М. Д., Проскурніцького П. І., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 серпня 2011 року у Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») відкритий вкладний рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , на який внесені кошти у розмірі 3 065,00 дол. США, що на момент звернення із позовом еквівалентно 82 601,75 грн. Оскільки у той період він та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, то вказані кошти є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу між ними у рівних частинах.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд у порядку поділу майна стягнути із відповідача на свою користь 1 532,50 дол. США, що еквівалентно 41 300,87 грн, та становить 1/2 частини грошового вкладу, внесеного на ім`я ОСОБА_2 .

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2017 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 532,50 дол. США, що еквівалентно 41 300,87 грн, і становить 1/2 частини грошового вкладу.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2017 року залишено без змін.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що грошові кошти, які знаходилися на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 18 серпня 2011 року на ім`я відповідача та закритому нею 13 січня 2015 року, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягають поділу між сторонами у рівних частках.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що кошти внесені на депозитний рахунок після 20 січня 2012 року є особистою власністю ОСОБА_2 , оскільки внесені вже після припинення сторонами ведення спільного господарства. До спірних правовідносин підлягає застосування строк позовної давності, оскільки шлюб між сторонами розірваний 15 жовтня 2012 року, а із позовом ОСОБА_1 звернувся лише 09 березня 2016 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що у період із 15 лютого 2000 року по 15 жовтня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2012 року.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2015 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частини вартості відчуженого автомобіля марки «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску, кузов НОМЕР_3 , що становить 110 000,00 грн.

Відповідно до договору про вклад «Ощадний» від 18 серпня 2011 року № НОМЕР_1 у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_2 відкритий вкладний рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно із заявою ОСОБА_2 договір про вклад «Ощадний» від 18 серпня 2011 року № НОМЕР_1 достроково розірвано 13 січня 2015 року.

Нормативно-правове обґрунтування

За правилом статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі частиною першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, встановивши, що грошові кошти, які знаходилися на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 18 серпня 2011 року на ім`я відповідача та закритому нею 13 січня 2015 року, є спільною сумісною власністю подружжя, дійшли правильного висновку про те, що такі грошові кошти підлягають поділу між сторонами у рівних частинах. При цьому, відхиляючи доводи відповідача про те, що грошові кошти, внесені на депозитний рахунок після 26 січня 2012 року - дати фактичного припинення сімейних відносин, є її особистою власністю, суди обґрунтовано виходили із того, що такі кошти внесені ОСОБА_1 і вказана обставина фактично визнана ОСОБА_2 , яка, звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним договору про вклад зазначала, що вона не підписувала та не ознайомлювалася із умовами договору, оскільки ОСОБА_1 без її відома відкрив рахунок на її ім`я та вносив туди кошти. Таким чином, джерелом набуття спірного майна були спільні сумісні кошти сторін.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що до спірних правовідносин підлягає застосування строк позовної давності, з огляду на таке.

Позовна давність -це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (статті 256 ЦК України).

Положеннями статті 72 СК України встановлено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Вирішуючи спір у цій справі, суди, встановивши, що про порушення своїх прав на 1/2 частини грошового вкладу позивач дізнався із позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про вклад, дійшли правильного висновку, що позивачем не пропущено строку позовної давності.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, арішення судів попередніх інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 липня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик