Ухвала

25 липня 2019 року

м. Київ

справа № 392/1199/18

провадження № 61-13666ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позову вказала, що 27 вересня 2002 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2009 року. В період шлюбу народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2003 року було стягнуто з ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше мінімального розміру встановленого законодавством до досягнення дитиною повноліття.

Вказала, що заочним рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15 травня 2018 року розмір стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання дитини було змінено з 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, на 1/4 частку заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилалась на те, що неповнолітня ОСОБА_3 була прийнята на 2018/2019 навчальний рік до першого курсу (1ТІ) Механічно-Електричного технікуму в регіональному центрі професійної освіти в місті Білгорай, Республіка Польща.

Відповідно до договору про надання послуг від 19 січня 2018 року № 6 вартість навчання ОСОБА_3 по першому платежу становить 19 470 грн. Для вступу до даного навчального закладу нею було також укладено договір про надання освітніх послуг від 18 червня 2018 року про надання учаснику курсу освітніх послуг з вивчення польської мови, за програмою вивчення, що відповідає мовному рівню А1, вартість курсу 2 400 грн. Також було укладено договір про надання освітніх послуг від 18 червня 2018 року про надання учаснику курсу освітніх послуг з вивчення польської мови, за програмою вивчення, що відповідає мовному рівню А2, вартість курсу 1 200 грн.

Вказала, що було витрачено кошти, пов`язані з навчанням дочки, а саме на оплату квитків до Польщі у сумі 1 040 грн, за страховий платіж за договором ЕМВ.06173500 на суму 941 грн, обов`язкове відкриття картки ПАТ «Кредобанк» на загальну суму 1 041 грн, візовий збір 460 грн, транспортні витрати на проїзд в КП «Київський метрополітен» 237 грн, транспортні витрати на проїзд автобусом сполученням «Смоліне-Київ» на суму 1 560 грн, фото на документи вартістю 80 грн, подача документів у візовий центр в місті Кропивницький вартістю 30 грн, транспортні витрати на проїзд автобусом сполученням «Смоліне-Кропивницький» на суму 202,03 грн.

Крім того, після подачі позовної заяви до суду ще були понесені витрати на навчання, а саме: комісія за переказ коштів - 424,05 грн, ліки на навчання придбані в Україні на загальну суму - 1 260 грн, речі придбані у м. Києві на загальну суму - 1 306 грн, транспортні витрати на три поїздки автобусом сполученням «Смоліне-Київ» на загальну суму - 790 грн, транспортні витрати на дві поїздки автобусом сполученням «Київ-Смоліне» на загальну суму 530 грн, транспортні витрати на три поїздки автобусами сполученням «Смоліне-Кропивницький», «Кропивницький-Смоліне», «Кропивницький-Мала Виска» на загальну суму - 184,07 грн, транспортні витрати на потяг «Київ-Перемишль» та «Перемишль-Київ» на загальну суму - 2654,59 грн, кредит на ноутбук (ТОВ «ДІЄСА», м. Кропивницький, «Эльдорадо») на загальну суму - 17 612 грн, договір страхування подорожуючих за кордон з ОСОБА_1 ЕМВ.06578755 на загальну суму - 264 грн, лікування в Польщі 05 листопада 2018 року на загальну суму - 2 303,03 грн, договір страхування подорожуючих за кордон з ОСОБА_1 ЕМВ.06348018 - 101 грн, придбані в Польщі канцелярські товари, їжа, поповнення рахунку, одяг на загальну суму - 5 644,05 грн, квитки на проїзд по Польщі на загальну суму - 5 833,28 грн, харчування та проживання в Польщі на загальну суму - 5 833 грн, витрати на навчання в фонд технікуму, обов`язкове страхування, фонд батьківського комітету на загальну суму - 2 175 грн.

Зазначила, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку брати участь у додаткових витратах на утримання дитини у порядку, передбаченому статтею 185 СК України, хоча має можливість надавати таку матеріальну допомогу, оскільки працює та інших утриманців не має.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь половину суми понесених витрат, що становить 35 129,78 грн, 4 000 грн витрат на переклад документів та 5 000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2019 року, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

11 липня 2019 року ОСОБА_4 , яка діє від імені ОСОБА_1 , за допомогою засобів поштового зв`язку звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 35 129,78 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 * 100 = 192 100).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до підпунктів «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України у касаційній скарзі не наведено.

Верховним Судом також ураховано, що вказана справа належить до категорії малозначних в силу прямої вказівки в законі (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 25 березня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький