23.07.2019 227/1537/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 липня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді Любчик В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сисенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля за правилами загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

у квітні 2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстровано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином позивача. Відповідач не проживає у вищезазначеному житловому приміщенні з 17.02.2018 року, добровільно з реєстрації не знімається, участі в утриманні житла та в сплаті комунальних послуг не приймає, у зв`язку з чим позивач змушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що негативно впливає на її матеріальне становище. Оскільки у квартирі зареєстровано відповідача, позивач позбавлена права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 16.05.2019 року закрито підготовче провадження по справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Позивач у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області http://dpm.dn.court.gov.ua, доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , записані батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить долучена до матеріалів справи копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Янтальською селищною радою Усть-Кутського району Іркутської області, 07.12.1990 року, актовий запис № 48.

Згідно копії договору дарування квартири, посвідченого держаним нотаріусом Добропільської державної нотаріальної контори Молодняк О.В. № 3809 від 09.10.1995 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , житлове приміщення належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що також підтверджується долученими до матеріалів справи копією технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності громадянина та копією домової книги.

За вищезазначеною адресою також зареєстровано: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є чоловіком позивача та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином позивача, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Білозерської міської ради м. Добропілля від 11.04.2019 року та копією витягу з домової книги.

Згідно довідки виконавчого комітету Білозерської міської ради м. Добропілля № 02/02-612 від 18.04.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 21.01.2015 року по теперішній час.

Із долученого до матеріалів справи акту обстеження комісії від 10.04.2019 року, затвердженого депутатом Білозерської міської ради Шотт В.Г. вбачається, що ОСОБА_2 , дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак з 17.02.2018 року за вищезазначеною адресою не проживає.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зміст статті 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ' ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Вивчивши матеріали справи і надані суду докази, враховуючи, що позивач є єдиним власником житлового приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та недоведеність поважності причин відсутності за місцем реєстрації відповідача понад рік, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 156 Житлового кодексу УРСР, ст. ст. 319, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 247, 259, 264-265, 268, 280-286 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця сел. Янталь Усть-Кутського району Іркутської області, РНОКПП НОМЕР_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 23 липня 2019 року.

Головуюча суддя В.М. Любчик

23.07.2019