Ухвала

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 766/22531/18

провадження № 61-12084ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 квітня 2019 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Херсонського обласного управління, про відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у листопаді 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 12 липня 2018 року банк відповідача зобов`язаний поновити його рахунки, які були закриті 11 листопада 2013 року за ініціативою банку (справа №766/9646/16-ц). Зазначене рішення суду не виконане, що порушує права позивача, банком вчиняється тиск. Після уточнення позовних вимог просить стягнути з банку на свою користь відшкодування моральної шкоди в сумі 20000,00 грн, заподіяної протиправними діями відповідача та тривалою тяганиною. Зазначену суму позивач обґрунтовує переживаннями та стражданнями у зв`язку з протиправною діяльністю банку та необхідністю лікування цукрового діабету, хвороб серця. Окрім того позивач просить відшкодувати судові витрати, які понесені ним як стороною, на користь якої ухвалено судове рішення в сумі 14300,00 грн. Так, позивач просить відшкодувати витрати, понесені ним на заяви до суду першої інстанції, витрати, понесені на процесуальні дії, необхідні для розгляду справи, забезпечення доказів: п`ять заяв по 400 грн.=2000 грн, витрати пов`язані із розглядом справи при залишенні суддею Ратушною В.О. (справа №766/9646/16-ц) позову без руху - 3000 грн та 2000 грн в зв`язку з переглядом ухвали апеляційним судом; 29 грудня 2016 року та 21 липня 2017 року позивач подав заяви голові Херсонського міського суду, отже вважає, що витрати - двічі по 400 грн, позивач посилається, що поніс витрати в зв`язку з розглядом справи 12 квітня 2018 року суддею Прохоренко В. В. - 500 грн та в зв`язку з розглядом справи в суді Апеляційного суду Херсонської області 17 липня 2018 року - 3000 грн, а також в зв`язку з розглядом даної справи суддею Ус О. В. 20 листопада 2018 року - 3000 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 30 травня 2019 року , в задоволенні позову відмовлено.

20 червня 2019 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 квітня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 30 травня 2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили всі фактичні обставини, що мають значення для справи, не застосували норми закону, що підлягає застосуванню, та ухвалили рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що справа має для нього виняткове значення, а ціна позову в справі перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн, відшкодування судових витрат, які понесені ним як стороною, на користь якої ухвалено судове рішення в сумі 14300 грн.

Таким чином, справа № 766/22531/18 не є справою з ціною позову, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 766/22531/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою у силу своїх властивостей, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються і на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями і, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для заявника.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржувані рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 квітня 2019 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Херсонського обласного управління, про відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров