Провадження № 2/522/619/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючої судді Шенцевої О.П.,
при секретарі Соболевій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі КЕМ м. Одеси та МОУ доОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: Міністерство оборони України, орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсним ордеру та виселення, без надання іншого жилого приміщення, -
ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року позивач, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса, звернувся до суду із позовом, який у ході судового розгляду був уточнений, та згідно уточненої позовної заяви від 12.07.2018 року просить суд, визнати недійсним ордер № 2180 серії ПР, виданий 22.03.13 року, Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_1 на службове жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 ; виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 разом із малолітнім ОСОБА_5 із службового житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

При цьому позивач посилається на те, що спірна квартира належить до службового жилого фонду Міністерства оборони України та знаходиться на обліку КЕВ м. Одеса, Відповідачами подано не відповідаючи дійсності відомості про потребу в поліпшенні житлових умов. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на момент розподілу ОСОБА_1 , як військовослужбовцю, службової квартири АДРЕСА_1 , він був забезпечений житлом квартирою АДРЕСА_2 , яку не здав в установленому законом порядку до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України і склад сім`ї, на яку розподілено спірне житло не є вірним.

Представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса у судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримав, просив її задовольнити у повному обсязі.
Військовим прокурором Одеського гарнізону у судовому засіданні підтримано позовну, просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, надавши заяви про розгляд справи без їх участі, вважаючи позовну заяву безпідставною та необґрунтованою, просили у її задоволенні відмовити.

Представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутність, заперечуючи проти позовних вимог.

Представник третьої особи - Міністерством оборони України у судовому засідання позов підтримав в повному обсязі.
Суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що на підставі договору пайової участі в будівництві житла, укладеним між Південним УКБ Міністерства оборони України та ПП ВКФ «Мікромегас» у 2012 році в Одеському гарнізоні отримано три квартири в житловому будинку АДРЕСА_3 для заселення військовослужбовців.

Згідно ст. 118 ЖК України службові житлові приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку із характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Трикімнатна квартира АДРЕСА_4 розпорядженням Приморської районної адміністрації ОМР № 673 від 25.10.12р. включена до числа службових і розподілена полковнику ОСОБА_1 (який на той час займав посаду начальника Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління) на склад сім`ї чотири особи: він та три доньки: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

22.03.13р. Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради Щербаку М.М. видано ордер № 2180 серії ПР на службове жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 .

Збройні Сили України, відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України Про Збройні Сили України, ст.ст. 2, 10 Закону України Про оборону України це військове формування, на яке покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і неподільності. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснюється Міністерством оборони України, яке відповідно ст. 3 Закону України Про Збройні Сили України є центральним органом виконавчої влади і військового управління.

Відповідно ст.ст. 1, 2 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює управління військовим майном.

Згідно ст. ст. 3, 4 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України майно, з моменту надходження до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, набуває статусу військового майна та обліковується у органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.

КЕВ м. Одеси веде облік казармено-житлового фонду, в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, наказом МОУ від 21.04.2011р. № 215 «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» та Положенням про КЕВ м. Одеси, а також здійснює контроль за використанням жилого фонду Міністерства оборони України в порядку ст. 29, 30 ЖК України.

За ч. 1 ст. 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів та у віданні міністерств, державних комітетів та відомств (відомчий житловий фонд).

Так, організація забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями, за рахунок відомчого житлового фонду Міністерства оборони України здійснюється відповідно до Інструкції, про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом МОУ № 737 від 30.11.11р.

Згідно ст. 59 ЖК України у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, - ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку. Постановою Пленуму Верховного Суду від 12 квітня 1985 р. N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" встановлено, що такими відомостями можуть бути невірна інформація про членів сім`ї наймача, про розмір раніше займаної площі, що стало підставою взяття на квартирний облік, тощо, а також зазначено, про трирічний строк позовної давності для визнання ордеру недійсним, що починає перебіг з дня видачі цього ордеру.

Облікова квартирна справа полковника ОСОБА_2 містить документальні докази обставин, які свідчать про штучне погіршення житлових умов та наявність факту надання відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, не відповідаючих дійсності.
ОСОБА_2 під час проходження служби в КЕЧ Дніпропетровського району на посаді заступника начальника-головного інженера (1993-2000р.р.) був забезпечений постійним житлом чотирьохкімнатною квартирою АДРЕСА_5 , на склад сім`ї 5 осіб (він, дружина ОСОБА_6 (1966р.н.), три доньки: ОСОБА_2 (1986р.н.), ОСОБА_4 (1987р.н.), ОСОБА_3 (1992р.н.). Дана квартира була приватизована. Згодом ОСОБА_2 розірвав шлюб з дружиною, добровільно разом із доньками виписався із цієї квартири, залишивши чотирьохкімнатну квартиру одній особі колишній дружині, що свідчить про факт штучного погіршення житлових умов та забезпечення житлом цивільної особи ОСОБА_6 за рахунок відомчого житлового фонду МОУ понад норму (13, 65 кв.м.), визначену ст. 47 ЖК України. До того ж це розірвання шлюбу є фіктивним, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до теперішнього часу сумісно проживають та ведуть спільний побут.

Під час проходження служби в КЕВ м. Харкова на посаді начальника КЕВ (2009-2011р.) ОСОБА_2 був забезпечений службовим житлом трикімнатною квартирою АДРЕСА_2 , на склад сім`ї 4 особи (він та три доньки).

В порушення вимог ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 3.1 наказу Міністра оборони України № 737 від 30.11.2011р. це службове житло за попереднім місцем служби ОСОБА_2 не здав до КЕВ м. Харкова. Дану квартиру рішенням виконкому Харківської міської ради № 128 від 06.03.12р. було виключено із числа службових і вона залишилась за ОСОБА_2 на праві постійного користування, тобто ним використано єдино разове право на отримання житла з житлового фонду Міністерства оборони України. Слід зазначити що під час прийняття рішення про виключення квартири в м. Харкові з числа службових, ОСОБА_2 вже проходив службу в м. Одесі на посаді начальника Південно-Східного територіального КЕУ.

При чому за заявою ОСОБА_2 від 08.06.12р. особовий рахунок на цю квартиру було переоформлено на його доньку ОСОБА_3 , яка відповідно стала основним квартиронаймачем.

В рамках розгляду судової справи ОСОБА_2 надавав до суду Договори найму квартирою АДРЕСА_2 , від 2012, 2013, 2014р. за даними яких ОСОБА_2 є власником цієї квартири. Згідно ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. Оскільки з 08.06.12р. власником зазначеної квартири є ОСОБА_3 , то ОСОБА_2 взагалі не мав права укладання договорів найму, тобто цей правочин є нікчемним, скоєним на підставі підроблених документів.

Повнолітні доньки ОСОБА_2 : ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які є працездатними особами, не проживають разом із ним, не ведуть спільний побут, а відповідно не мають права бути забезпеченими за рахунок житлового фонду МОУ службовим житлом в складі сім`ї батька, при тому, що вже двічі (в м. Дніпропетровськ та в м. Харків) від МОУ забезпечувались постійними квартирами, а квартира в м. Одесі - третя. Донька ОСОБА_3 на момент розподілу спірної службової квартири не була прописана в м. Одесі, а постійно проживала і навчалась в м. Дніпропетровськ і є власницею трикімнатної квартири площею 70 кв.м. АДРЕСА_2 ; відповідно в ордері на кв. АДРЕСА_1 вона зазначена, але не використавши своє право на заселення не була зареєстрована в цій квартирі.

Забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється у відповідності до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та наказу Міністра оборони України № 737 від 30.11.11р. Згідно ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи у віці до 14 років є місце проживання її батьків (ч. 3,4). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, зв`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Повнолітні доньки ОСОБА_2 , які з ним не проживають і не ведуть спільний побут, не є такими, що можуть бути забезпечені житлом з житлового фонду МОУ, як члени сім`ї військовослужбовця (не мають визначеного законодавством права).
Так, наявними в матеріалах справи доказами доведено надання Відповідачем ОСОБА_2 не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов та про склад сім`ї, внаслідок чого Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради 22.03.13р. ОСОБА_2 було видано ордер № 2180 серії ПР на службове жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 . Дії Відповідача ОСОБА_2 щодо надання не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов та про склад сім`ї для отримання ордеру є винними, недобросовісними, направленими на незаконне отримання житла.

Такий ордер слід віднести до нікчемних юридичних актів, які не породжують юридичні наслідки, на досягнення котрих було розраховано його видача.

Визнання ордеру недійсним тягне за собою відповідні правові наслідки, і насамперед звільнення особами зайнятого на підставі ордера жилого приміщення.

Відповідно до положень ст. 117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі КЕМ м. Одеси та МОУ доОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: Міністерство оборони України, орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсним ордеру та виселення, без надання іншого жилого приміщення - задовольнити.
Визнати недійсним ордер № 2180 серії ПР, виданий 22.03.13 року, Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_1 на службове жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 разом із малолітнім ОСОБА_5 із службового житлового приміщенн я - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя
04.07.19