ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року

м.Суми

Справа №592/15373/18

Номер провадження 22-ц/816/3971/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 грудня 2018 року, ухваленого у складі судді Костенка В.Г., у м. Суми, повний текст якого складений 18 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

17 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», який вона в подальшому уточнила, про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 40467 грн 52 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 20991 грн 02 коп. без відрахувань податків і збору.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь держави судовий збір в сумі 704 грн 80 коп.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 травня 2019 року заяву Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про перегляд вказаного заочного рішення суду залишено без задоволення.

Вказане заочне рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення з товариства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення у цій частині з 20991 грн 02 коп. до 16613 грн 22 коп., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції, правильно визначивши суму заборгованості із заробітної плати товариства перед позивачем у сумі 40467 грн 52 коп., помилково розрахував розмір середньоденної заробітної плати позивача, що згідно довідки товариства становить 281 грн 58 коп., а не 355 грн 78 коп., як визначив суд першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи, що заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 40467 грн 52 коп. відповідачем не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України заочне рішення суду в зазначеній частині не є предметом апеляційного перегляду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення ОСОБА_1 з роботи заробітна плата їй виплачена не була, тому вважав, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 липня 2018 року по 13 грудня 2018 року включно, тобто, за 59 робочих днів у сумі 20991 грн 02 коп., виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 355 грн 78 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО», а 26 липня 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки (а.с. 6-7).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа станом на липень 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати склала 40467 грн 52 коп. (а.с. 8).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Виходячи з пунктів 1-4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку унормовано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Як було встановлено судом першої інстанції, у ПАТ «Сумське НВО» станом на день звільнення позивача діяв неповний трьохденний робочий тиждень, установлений наказом від 21 березня 2014 року № 75.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки матеріалами справи доведено і відповідачем не заперечуються обставини того, що позивачу своєчасно при звільненні з ПАТ «Сумське НВО» не було виплачено сум, що належали їй від підприємства, тому є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 липня 2018 року (перший робочий день на підприємстві після звільнення позивача) і по 13 грудня 2018 року (день ухвалення заочного рішення судом).

При цьому, колегія суддів вважає, що визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції, ураховуючи вимоги ст.ст. 12, 80, 81 ЦПК України, обґрунтовано виходив з того, що середньоденна заробітна плата позивача становить 355 грн 78 коп., тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 липня 2018 року по 13 грудня 2018 року, виходячи із триденного робочого тижня, становить 20991 грн 02 коп. (355,78 грн. * 59 днів).

Доводи апеляційної скарги та надана відповідачем суду апеляційної інстанції довідка (а.с. 99), відповідно до яких розмір середньоденного заробітку позивача має становити 281 грн 58 коп. не спростовують розрахунку розміру середньоденного заробітку, наведеного судом першої інстанції, який відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, так як відповідач не обґрунтував суми вказаного ним розміру середньоденного заробітку відповідним розрахунком, тому місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги наведений позивачем розрахунок, який вона зробила, виходячи із розміру її заробітної плати за останні повні два календарні місяці її роботи відповідно до даних розрахункових листів та кількості фактично відпрацьованих днів у цьому розрахунковому періоді, та визначив розмір середньоденної зарплати в сумі 355 грн 78 коп.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач в порушення вимог ст.ст. 81, 83, 84 ЦПК України не надав вказаний доказ у вигляді довідки про розмір середньоденної заробітної плати позивача під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, хоча вказаний доказ був витребуваний судом першої інстанції відповідно до ухвали суду від 05 листопада 2018 року. Також, в порушення вимог п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 3 ст. 367 ЦПК України відповідач не додав вказаний доказ і до апеляційної скарги, ураховуючи, що довідка ПАТ «Сумське НВО» від 08 липня 2019 року за № 16-07/800 про заробітну плату колишнього працівника ОСОБА_1 була надана апеляційному суду лише разом із заявою про усунення недоліків апеляційної скарги, без наведення поважності причин неподання вказаного доказу до суду першої інстанції, тому на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України вказаний доказ не може бути прийнятий до уваги під час апеляційного перегляду справи, оскільки був наданий апеляційному суду без додержання порядку і строків його подання.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для зміни чи скасування заочного рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив заочне рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» залишити без задоволення, а заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 грудня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 липня 2019 року.

Судді: С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

О.І. Собина

Т.А. Левченко