Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 329/1194/15-ц

провадження № 61-17415св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - прокурор Чернігівського району Запорізької області,

відповідачі: Чернігівська районна державна адміністрація, ОСОБА_1 ,

третя особа: Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області, Реєстраційна служба Чернігівського районного управління юстиції Запорізької області, Чернігівська районна рада Запорізької області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року у складі судді Покопцевой Д. О. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Спас О. В., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року прокурор Чернігівського району Запорізької області звернувся до суду з позовом до Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області, реєстраційна служба Чернігівського районного управління юстиції Запорізької області, Чернігівська районна рада Запорізької області, про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання державного акта про право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки.

Позов мотивований тим, що 29 січня 2009 року районною професійною комісією з питань створення фермерських господарств Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області відповідачеві ОСОБА_1 надано дозвіл на створення фермерського господарства.

16 квітня 2010 року Чернігівською районною державною адміністрацією Запорізької області прийнято розпорядження № 149 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 , а 17 листопада 2011 року - розпорядження про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства.

17 листопада 2011 року розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області в контурі № НОМЕР_1 , площею 7,6500га.

22 лютого 2012 року відповідач отримав державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії НОМЕР_2 .

Прокурорською перевіркою встановлено, що розгляд заяви відповідача ОСОБА_1 про отримання земельної ділянки Чернігівською районною державною адміністрацією Запорізької області було проведено без належної перевірки, з формальним підходом до вирішення заяви громадянина, що створило передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності.

Після одержання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не створив фермерського господарства, що свідчить про відсутність його намірів займатися фермерством, і земельна ділянка використовується ним всупереч інтересам держави, встановлених Законом України «Про фермерське господарство».

З урахуванням наведеного, прокурор просив суд поновити строк позовної давності для звернення до суду з позовом, мотивуючи тим, що про порушення інтересів держави прокурор дізнався після отримання у червні 2015 року відповідної інформації від Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області; визнати незаконним та скасувати розпорядження першого заступника голови Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області від 16 квітня 2010року №149 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 ».; визнати незаконним та скасувати розпорядження першого заступника голови Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області від 17 листопада 2011року № 467 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 »; визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданий 22 лютого 2012 року; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 7,6500га, яка знаходиться на території Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області (контур НОМЕР_1); зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь держави - в особі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області земельну ділянку площею 7,6500га, яка знаходиться на території Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, контур НОМЕР_1, шляхом підписання акту прийому-передачі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року позов прокурора Чернігівського району Запорізької області задоволено частково.

Поновлено строк позовної давності для звернення до суду.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження першого заступника голови Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області від 16 квітня 2010 року № 149 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 ».

Визнано незаконним та скасовано розпорядження першого заступника голови Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області від 17 листопада 2011 року № 467 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 ».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданий 22 лютого 2012 року ОСОБА_1

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області земельну ділянку, площею 7,65 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , яка знаходиться на території Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, контур НОМЕР_1, шляхом підписання акту прийому-передачі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Чернігівська районна державна адміністрація Запорізької області, як орган державної виконавчої влади, всупереч положенням статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», не пересвідчилась в дійсності волевиявлення заявника, наявності у нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. При цьому відповідач, як орган державної виконавчої влади належну перевірку заяви не провів, чим допустив формальний підхід до вирішення заяви громадянина, створивши передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції повністю відповідають встановленим обставинам справи та ґрунтуються на засадах верховенства права та є законними і обґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У вересні 2016 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся засобом поштового зв`язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, позов прокурора залишити без розгляду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 в собі представника ОСОБА_2 мотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги його заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, адже прокурором не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що такий строк ним пропущений з поважних причин. Крім того, не перевіреними судами першої та апеляційної інстанцій залишились доводи прокурора щодо представницьких повноважень інтересів держави та не з`ясовано які саме права держави у сфері земельних правовідносин порушено та за захистом яких він звернувся до суду.

Також у касаційній скарзі заявник звертає увагу касаційного суду на порушення суддею Покопцевою Д. О. таємниці нарадчої кімнати під час ухвалення судового рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження.

17 квітня 2018 року справу № 329/1194/15-ц та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзивів (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статі 400 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 29 січня 2009 року районною професійною комісією з питань створення фермерських господарств Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_1 надано дозвіл на створення фермерського господарства, та головуючим комісії видано відповідний висновок від 29 січня 2009 року № 7.

29 січня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області з заявою про надання дозволу на отримання землі у розмірі середньої частки (паю) на території Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області для ведення фермерського господарства.

16 квітня 2010 року, на підставі цього висновку та заяви ОСОБА_1 , Чернігівською районною державною адміністрацією Запорізької області прийнято розпорядження № 149 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 , а 17 листопада 2011 року - розпорядження про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 .

Розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області від 17 листопада 2011 року № 467 було вирішено передати ОСОБА_1 у власність для ведення фермерського господарства, земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Новополтавської сільської ради Чернігівського району Запорізької області в контурі № НОМЕР_1 , площею 7,6500 га.

22 грудня 2011 року ОСОБА_1 посвідчено право власності на вказану земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_3 ), 22 лютого 2012 року одержано державний акт серії НОМЕР_2 про право власності на земельну ділянку, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00972.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 ЦК Українипередбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України2004 року у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Частиною першою статті 46 ЦПК України2004 року органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 ЦПК України2004 року з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 45 ЦПК Українипрокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві та в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 45 ЦПКУкраїни 2004 року прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з абзацами першим, другим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»прокурор здійснює представництво в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

З аналізу вище вказаних норм вбачається, що прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів держави в суді, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва.

Зі змісту позовної заяви Чернігівської районної прокуратури Запорізької області вбачається, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, не зазначив державний орган, в особі якого ним заявлено позов з тих підстав, що цей орган - Головне управління Держгеокадастру України у Запорізькій області, яке є розпорядником землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК України, не наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовом про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03 лютого 2015 року № 14.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія листа прокурора Чернігівського району Запорізької області від 23 березня 2015 року № 08-26/371 вих.-15, яка адресована першому заступникові голови Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області, зі змісту якого вбачається, що прокуратурою вирішується питання про наявність підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних відносин, а тому необхідно надати інформацію щодо розпорядженнь, виданих упродовж 2011-2015 років з питань передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства. При цьому матеріали справи не містять жодних повідомлень про представництво інтересів держави в суді відповідного суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» (далі також - Закон) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону у зазначеній редакції для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону у вказаній редакції).

Державна реєстрація фермерського господарства здійснюється у виконавчому комітеті міської, районної у місті ради або в районній, районних міст Києва і Севастополя державних адміністраціях за місцем проживання особи або місцезнаходженням земельної ділянки. Для державної реєстрації фермерського господарства голова фермерського господарства або уповноважена ним особа особисто або поштою (рекомендованим листом) подає до органу державної реєстрації: а) засновницькі документи (установчий договір про створення фермерського господарства та Статут фермерського господарства); б) реєстраційну картку встановленого зразка, яка є заявою про державну реєстрацію фермерського господарства; в) копію документа, що засвідчує наявність у громадянина на праві власності чи оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення; г) документ, що посвідчує внесення плати за державну реєстрацію фермерського господарства.

Для реєстрації фермерського господарства забороняється вимагати інші документи або відомості, ніж перелічені у цій частині. Підписи громадян на установчих документах про створення фермерського господарства посвідчуються нотаріусом.

Державна реєстрація фермерського господарства проводиться за наявності всіх необхідних документів протягом не більше п`яти робочих днів. Органи державної реєстрації зобов`язані протягом цього терміну внести дані з реєстраційної картки до Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності та видати Свідоцтво про державну реєстрацію фермерського господарства.

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього. Разом з цим законодавством не встановлений строк у який, особа, яка одержала державний акт на право власності на земельну ділянку має звернутись до відповідного органу державної реєстрації з необхідним пакетом документів щодо реєстрації фермерського господарства.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову з підстав, викладених у рішенні суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що прокурор звертаючись з цим позовом належним чином не мотивував представництва держави у суді.

Не перевіреними в суді першої інстанції залишились доводи позивача щодо створення та реєстрації ним Фермерського господарства ОСОБА_1 18 січня 2016 року та використання спірної земельної ділянки за призначенням.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним вказаною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом.

Вирішуючи питання щодо повернення спірної земельної ділянки на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру України у Запорізькій області з підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, суд першої інстанції залишив поза увагою, що цей орган державної виконавчої влади бере участь у цій справі як третя особа, а не як позивач та на момент виникнення спірних правовідносин не був розпорядником земель.

Суд апеляційної інстанції, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, який повинен урахувати викладене й залежно від установленого вирішити спір.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати їм відповідну правову оцінку та вирішити спір на підставі вимог закону і повно та всебічно з`ясованих обставин справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково .

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 31 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов