пр. № 6/759/859/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Бабич Н.Д.

при секретарі: Котляр Ю.М.,

за участю приватного виконавця Лисенка С.О.,

розглянувши у вуідкритому судовому засіданні в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лисенка Сергія Олексійовича про примусове входження до квартири, що належить боржнику ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

До Святошинського районного суду м. Києва надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лисенка Сергія Олексійовича про примусове входження до квартири, що належить боржнику ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з метою виконання рішення суду у виконавчому провадженні №58900465.

Приватним виконавцем 15.04.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58900465 та надіслано боржнику для виконання за адресою вказаною в виконавчому листі: АДРЕСА_2 .

Згідно актів державного виконавця від 12.06.2019 року та від 26.06.2019 року, з виходом за адресою: АДРЕСА_1 , потрапити до квартири та виконати рішення суду не вдалося.

Приватний виконавець Лисенко С.О. в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Вислухавши пояснення виконавця, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні подання з наступних підстав.

Згідно ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.>

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Згідно ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" державна виконавча служба має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла, якщо рішення суду не виконане.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом, а також зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 10 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що до суду за примусовим проникненням до володіння особи має звертатись лише державний виконавець та лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань під час примусового виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримати повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій та встановити обставини створення перешкод у проведенні виконавчих дій.

Відповідно до ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Пунктом 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Звертаючись до суду з даним поданням, приватний виконавець вказував на те, що неодноразово боржнику направлялися виклики з проханням з`явитися на прийом до виконавця, надати пояснення та доступ до квартири АДРЕСА_1 , яка є арештованою та підлягає опису з метою реалізації та виконання боржником своїх обов`язків перед стягувачем, що з боку боржника було проігноровано та доступ до квартири надано не було, про що складено відповідні акти від 12 червня 2019 року та 26 червня 2019 року.

Приватним виконавцем Лисенком С.О. не надано доказів на підтвердження того, що боржнику вручено постанову про відкриття виконавчого провадження та інших документів, що підтверджувало б той факт, що боржник ухиляється від самостійного виконання рішення суду. Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить боржнику і до якої виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення, не направлялась.

Також державним виконавцем не надано доказів, що боржник ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Опис та арешт майна боржника є виконавчою дією, а особливості виявлення майна, що знаходиться в помешканні боржника, вимагають сповіщення боржника про проведення виконавчих дій за його місцем проживання для забезпечення присутності боржника або його уповноваженої особи та потрапляння виконавця до помешкання.

Частиною 1 ст.28 вказаного Закону визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відсутність даних про сповіщення боржника щодо проведення виконавчих дій за місцем його проживання свідчитиме про недотримання прав бути присутнім під час проведення виконавчих дій (ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження»).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржник ОСОБА_1 має у власності 3 (три) транспортні засоби, на які накладено арешт і останні перебувають у розшуку і на які, в першу чергу, має бути звернуто стягнення.

Крім того, у своєму поданні державним виконавцем не зазначено та не надано доказів, хто саме перешкоджає входженню державного виконавця до квартири, а також, враховуючи те, що не надано доказів про склад осіб, що станом на даний час проживають у цій квартирі, з метою уникнення порушення прав інших користувачів, суд приходить до висновку про те, що подання приватного виконавця Лисенка С.О. про примусове входження до квартири не обґрунтоване належним чином, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 11, 18,48, 56 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 260, 439 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лисенка Сергія Олексійовича про примусове входження до квартири АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бабич Н.Д.