Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 585/3365/16-ц

провадження № 61-33835св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітов М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Великобубнівська сільська рада Роменського району Сумської області,

особа, яка не брала участі у справі, щодо прав, свобод, інтересів та обов`язківякої суд вирішив питання - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 12 червня 2017 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І.,ШевченкоТ. А., Хвостика С. Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

15 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Великобубнівської сільської ради Роменського району Сумської області, в якому просив визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , 1943 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та складається із житлового будинку літ. «А» загальною площею 65,3 кв. м, житловою площею 39,6 кв м., літньої кухні літ. «В», сараю літ. «В-1», сараю літ. «Г», прибудови літ. «г», погребу літ. «п/г».

Позовна заява мотивована тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить зазначене нерухоме майно. ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого за заповітом, посвідченим 09 січня 1998 року та зареєстрованим у реєстрі за № 2 секретарем виконавчого комітету Великобубнівської сільської Ради народних депутатів Роменського району Сумської області Гладкою Г. З. ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає. Дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на час смерті свого чоловіка проживала разом з ним, від прийняття спадщини відмовилася. 28 липня 2016 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2245 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_1 . Але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належний спадкодавцю житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою нотаріусом відмовлено з огляду на відсутність правовстановлюючих документів. Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у реєстрі відсутні відомості про зареєстровані речові права на вказане нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 65,3 кв. м, житловою площею 39,6 кв. м., літньої кухні літ. «В», сараю літ. «В-1», сараю літ. «Г», прибудови літ. «г», погребу літ. «п/г».

Рішення мотивовано тим, що позивач є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 , який за життя проживав разом з дружиною у будинку АДРЕСА_1 , проте за життя не зареєстрував право власності на цей житловий будинок з прибудинковими спорудами. Позивач прийняв спадщину, проте не має можливості оформити свідоцтво про право на спадщину щодо житлового будинку з прибудинковими спорудами, тому має право на визнання права власності у судовому порядку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 12 червня 2017 рокузадоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що, враховуючивік ОСОБА_2 , підстави та умови написання нею заяв про відмову від обов`язкової частки у праві на спадщину після смерті чоловіка та про відмову від отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, внаслідок яких вона фактично позбавлялася власного і єдиного житла, набутого під час подружнього життя зі спадкодавцем, ОСОБА_2 повинна була бути залучена до справи у суді першої інстанції як відповідач з метою перевірки даних обставин, враховуючи те, що підставою для визнання права власності за позивачем на весь будинок були також і вказані вище заяви ОСОБА_2 . Крім того, спадкодавець за життя не оформив своє право на домоволодіння, не отримав відповідний правовстановлюючий документ. Тобто спадкодавець на час смерті був лише власником будівельних матеріалів, використаних для будівництва, а не власником домоволодіння в цілому як об`єкта нерухомості. Тому визнання за позивачем права власності саме на домоволодіння суперечить вимогам діючого законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 ,не погодившись з рішенням Апеляційного суду Сумської області від 12 червня 2017 року, подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 12 червня 2017 року.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

02 червня 2018 року справу № 585/3365/16-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

04 липня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд зробив неправильний висновок про те, що спадкодавець не оформив своє право на домоволодіння та відповідно був власником лише будівельних матеріалів. Рік забудови житлового будинку згідно з матеріалами справи 1970, тому спадкодавець не мав за життя вводити будинок у експлуатацію та проводити реєстрацію речових прав на нього. Право власності виникло у померлого ОСОБА_3 згідно із законодавством, яке не передбачало обов`язкової реєстрації речових прав на нерухоме майно. На час закінчення будівництва житлового будинку приналежність будинку, розташованого у сільському населеному пункті, підтверджувалася довідкою виконавчого комітету сільської ради, яка видавалася в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, додатки № № 32, 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських селищних, сільських Рад депутатів трудящих). Також вказує на те, що апеляційний суд його не повідомив про судовий розгляд, повісток йому не направляв, крім того, він перебував за кордоном у період апеляційного розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Фактичні обставини справи встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Великі Бубни Роменського району помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_2 .

До дня смерті ОСОБА_3 постійно проживав та був зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , який виготовлено 14 червня 2016 року КП «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» (інвентаризаційна справа № 10458) зазначене нерухоме майно складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 87,6 кв. м, літньої кухні літ. «В», сараю літ «В-1», сараю літ «Г», прибудови літ «г», погребу літ. «п/г».

За життя ОСОБА_3 склав заповіт на все своє майно на користь ОСОБА_1 .

Протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_3 позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 27261874 від 17 червня 2011 року, сформованим нотаріусом Роменської районної державної нотаріальної контори Колісник С. М. (спадкова справа №51307830).

ОСОБА_2 , яка проживала з ОСОБА_3 на момент його смерті, відмовилася від обов`язкової частки в спадщині заявою, справжність підпису на якій засвідчено секретарем Великобубнівської сільської ради Роменського району Сумської області 20 червня 2011 року.

ОСОБА_2 відмовилася від отримання свідоцтва про права власності на частку в спільному майні подружжя заявою, справжність підпису на якій засвідчено секретарем Великобубнівської сільської ради Роменського району Сумської області 24 червня 2011 року.

28 липня 2016 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2245 га за адресою АДРЕСА_1 .

У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами йому нотаріусом було відмовлено, оскільки права на зазначене майно не були зареєстровані ОСОБА_3 у встановленому законом порядку.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 20 липня 2016 року, підготовленого Приватним підприємством «Бюро Аспект» на замовлення ОСОБА_1 , спадкове нерухоме майно має такі характеристики: житловий будинок літ. «А», загальною площею 65,3 кв. м, жилою площею 39,6 кв. м 4-го класу. Фізичний стан - задовільний. Господарські будівлі: літня кухня літ. «В» - фундамент стрічковий цегляний, стіни піноблок обкладений цеглою, покриття даху - шифер. Просте оздоблення. Сарай літ. «В-1» - фундамент стрічковий цегляний, стіни цегляні, покриття даху - шифер. Без оздоблення. Сарай літ. «Г» з прибудовою літ. «г» - фундамент стрічковий цегляний, стіни шлакоблочні, в прибудові - цегляні, покриття даху - шифер, без оздоблення. Погріб літ. «п/г» - вхідний, стіни цегляні, без оздоблення. Забудова 1970-тих років. Загальна ринкова вартість вказаного нерухомого майна складає 10 860,00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК Українивизначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР1963 року), постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року у редакції, чинній на момент будівництва спірного нерухомого майна, об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку , площі . Під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку , площі.

У підпункті 2 пункту 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачено, що будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Відповідно до примітки, різні службові будівлі та споруди (сараї, літні кухні та ін.) не можна реєструвати окремо від житлового будинку.

Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, пунктом 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 19 січня 1976 року № 1/5, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, у якій, крім підтвердження належності житлового будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі повинно бути також зазначено: дані про склад будинку, розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

Виникнення права власності на житлові будинки, споруди на час дії зазначених нормативно-правових актів не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття їх до експлуатації.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше на законодавчому рівні було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення».

До 05 серпня 1992 року законодавством не передбачалась процедура введення господарських будівель та споруд приватних житлових будинків до експлуатації при оформленні права власності, тому чинні правила введення до експлуатації нерухомого майна не поширюються на спірний житловий будинок із спорудами, який збудований до 05 серпня 1992 року.

Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А. 3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та у листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складає бюро технічної інвентаризації.

Апеляційний суд не врахував зазначених вище положень законодавства, чинного на час закінчення будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов правильного висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з огляду на його незаконність.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилалась на те, що вона відмовилась від отримання свідоцтва про право на частку у спільній власності, проте не від прав на свою частку у спільній власності, тому до спадщини увійшла лише частка у праві власності на спірне нерухоме майно.

Відповідно до статті 1216 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Отже, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що вирішення справи про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями таспорудами стосується прав та обов`язків ОСОБА_2 , яка не була залучена до участі у справі у суді першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не повідомляв позивача про судовий розгляд, не підтверджуються матеріалами справи.

Апеляційний суд рекомендованим листом з повідомленням від 15 травня 2017 року направив позивачу судову повістку про судове засідання, призначене на 29 травня 2017 року (а. с. 86, 88). Зазначений лист був повернутий без вручення. У довідці Акціонерного товариства «Укрпошта» від 26 травня 2017 року про причини повернення листа без вручення вказано, що адресат не проживає за зазначеною адресою.

31 травня 2017 року апеляційним судом направлено рекомендованим листом з повідомленням судову повістку на судове засідання від 12 червня 2017 року (а. с. 89-90), який був повернутий без вручення 12 червня 2017 року. У довідці Акціонерного товариства «Укрпошта» причиною повернення вказано, що позивач за зазначеною адресою не проживає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду про незаконність рішення суду першої інстанції і не свідчать про наявність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко М. Ю. Тітов