РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1991/18

11 липня 2019 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

представника позивача - ОСОБА_1 . ОСОБА_2 ., представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , представник третьої особи Костопільської міської ради - Волоса В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Костопільська міська рада Рівненської області, Орган опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, виселення

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Костопільсьська міська рада про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, виселення, в якому просив суд усунути перешкоди ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» у користуванні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,056 га, кадастровий номер НОМЕР_1 згідно державного акту серія РВ №05869 від 21.02.2002 року, шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням, виселити ОСОБА_3 з будинку, загальна площа: 310,1 кв.м., житлова площа: 115,4 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,056 га, кадастровий номер НОМЕР_2 згідно державного акту серії НОМЕР_3 №05869 від 21.02.2002 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення та зняти з реєстраційного обліку та стягнути судові витрати.

14 січня 2019 року ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області у справі було залучено співвідповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Орган опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації .

Відповідно позивачем було збільшено та уточнено позовні вимоги, а саме позивач просив суд, усунути перешкоди Акціонерному товариству «Перший Український Міжнародне банк» у користуванні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,056 га, кадастровий номер НОМЕР_2 згідно Державного акту серія РВ №05869 від 21.02.2002 року, шляхом визнання ( ОСОБА_10 ) ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_8 (2014р.н.) такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням, виселити відповідачів з будинку, загальна площа:310,1 кв.м., житлова площа: 115,4 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,056 га, кадастровий номер НОМЕР_2 згідно Державного акту серія РВ №05869 від 21.02.2002 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення та зняттям з реєстраційного обліку, стягнути з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову зазначає, що 06.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 6501394 від 06.06.2008 року та Додаткову угоду №12280341 від 09.08.2011 року до Кредитного договору № 6501394 від 06.06.2008 року, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 100 000,00 доларів США зі сплатою 13,99% річних, строком до 06.06.2028 року для придбання нерухомості: будинок, загальна площа: 310,1 кв.м., житлова площа:115,4 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,056 га, кадастровий номер НОМЕР_2 згідно Державного акту серія РВ №05869 від 05869 від 21.02.2002 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

09.08.2011 року між Банком і Позичальником укладено Додаткову угоду №12280341 від 09.08.2011 року до Кредитного договору №6501394 від 06.06.2008 року згідно з якою позивач надав ОСОБА_3 2(другий) транш (частини) кредиту у розмірі 228 360,64 грн., що еквівалентно в частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті (першим траншем кредиту) в розмірі 28 545,08 доларів США (двадцять вісім тисяч п`ятсот сорок п`ять доларів за курсом 08 грн. за 1 долар США з процентною ставкою за користуванням 2-го траншу 19,00 % річних.

У забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 6501743 від 06.06.2008року, відповідно до якого позичальник передав будинок, загальна площа: 310,1 кв.м., житлова площа: 115,4 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,056 га, кадастровий номер НОМЕР_2 згідно Державного акту серія РВ №05869 від 05869 від 21.02.2002 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як предмет іпотеки.

У зв`язку із невиконанням позичальником зобов`язань за Кредитним договором, Банк реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у свою власність Предмету іпотеки і Державної реєстрації права власності, що підтвержується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером: 122108089 від 26.04.2018 року.

Враховуючи викладене та те, що відповідачі добровільно не виселяються з спірного будинку, керуючись ст. 15, 16, 116, 317, 319, 321, 386, 391, 526 530, 1050, 1054 ЦК України, ст. 35, 40 ЗУ «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109, 150 Житлового кодексу, просить суд задоволити позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_12 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві .

Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 , в судове засідання не з`явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином в установленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , в судовому засіданні зазначила, що відповідачі проживають у спірному будинку, не заперечувала, що її довірителька дійсно мала заборгованість по кредиту, щодо задоволення позовних вимог заперечувала.

Представник третьої особи Костопільської міської ради Волос В.Г. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог в частині виселення неповнолітнього ОСОБА_8 , 2014 року народження.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Костопільської РДА в судове засіданні не з`явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій зазначив, що Орган опіки та піклування Костопільська районна державна адміністрація заперечує щодо виселення та зняття з реєстрації малолітнього ОСОБА_8 , 2014 року народження, за адресою АДРЕСА_1 , оскільки це порушує права та інтереси дитини на користування житлового приміщення.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника третьої особи Костопільської міської ради Волоса В.Г., дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 6501394 відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 100 000,00 доларів США зі сплатою 13,99% річних, строком до 06.06.2028 року, кредит надавався позичальнику для придбання нерухомості: будинок, реєстраційний номер: 2233853, загальна площа: 310,1 кв.м., житлова площа:115,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 29-42).

У забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 6501743 від 06.06.2008 року, відповідно до якого позичальник передав будинок, загальна площа: 310,1 кв.м., житлова площа: 115,4 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,056 га, кадастровий номер НОМЕР_2 згідно Державного акту серія РВ №05869 від 05869 від 21.02.2002 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як предмет іпотеки (а.с. 7-16).

09.08.2011 року між Банком і позичальником ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду №12280341 до Кредитного договору №6501394 від 06.06.2008 року згідно з якою позивач надав ОСОБА_3 2(другий) транш (частини) кредиту у розмірі 228 360,64 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті (першим траншем кредиту) в розмірі 28 545,08 доларів США за курсом 08 грн. за 1 долар США, з процентною ставкою за користуванням 2-го траншу 19,00 % річних (а.с. 44-62).

Встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов Кредитного договору, Банк реалізував своє право звернення стягнення на Предмет іпотеки і прийняв у власність Предмет іпотеки, а саме житловий будинок, загальною площею: 310,1 кв.м., житлова площа: 115,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером: 122108089 від 26.04.2018 року (а.с. 73-74).

Відповідно до положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що у житловому будинку, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у спірному будинку з 01.08.2008 року; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 16.02.2009 року; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4 народження; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований у спірному будинку ІНФОРМАЦІЯ_6 , що вбачається з копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 169-172).

Згідно ст.109 ЖК України та ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України.

Оскільки законом передбачений вказаний порядок виселення позивач має право після звернення стягнення на будинок направити відповідачу, та особам, що мешкають у вказаному будинку письмову вимогу про їх добровільне виселення протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги. У разі відмови мешканців житлового будинку виселитися, їх виселення може бути проведено у судовому порядку.

Згідно п. 3.2.7. Договору іпотеки № 6501743 від 06.06.2008 року, після прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу Іпотекодержателя добровільно звільнити його та максимально сприяти звільненню Предмета іпотеки всіма іншими особами.

Відповідно до п. 4.5 зазначеного договору після прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу Іпотекодержателя добровільно звільнити Предмет іпотеки та максимально сприяти його звільненню іншими особами протягом 14 календарних днів з дня отримання такої вимоги, незалежно від факту наявності чи не наявності (надання чи ненадання) іншого житла для проживання, можливості чи неможливості придбати або найняти інше житло. Якщо Іпотекодавець та інші особи не звільняють Предмет іпотеки у зазначений вище строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем 07.05.2018 року відповідачу ОСОБА_3 надіслано повідомлення № КНО-44.4.2/603 від 04.05.2018 року з вимогою добровільно звільнити Предмет іпотеки, що підтверджується реєстром відправлень (а.с.69-71).

06.06.2018 року ОСОБА_3 отримала від ПАТ «Перший український міжнародний банк» повідомлення № КНО-44.4.2/603 від 04.05.2018 року з вимогою добровільно звільнити Предмет іпотеки, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень (а.с.72), однак на даний час вимога позивача не виконана.

Враховуючи, що ОСОБА_3 добровільно не звільнила житловий будинок, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, і сплинуло 14 днів з дня отримання письмової вимоги нового власника про добровільне звільнення приміщення, суд доходить висновку, що позовна вимога про виселення ОСОБА_3 підлягає до задоволення.

Щодо виселення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,, в інтересах якого діє мати ОСОБА_3 суд вважає зазначити наступне.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина перша статті 405 ЦК України).

Відповідно до п. 1.7.4. Договору іпотеки № 6501743 від 06.06.2008 року без попереднього письмового погодження Іпотекодержателя, Іпотекодавець не має права реєструвати третіх осіб на житловій площі, що входить до складу Предмета іпотеки. Якщо інше не передбачено належним чином оформленою письмовою згодою Іпотекодержателя, Іпотекодавець не має права відчужувати Предмет іпотеки у будь-який спосіб, відмовлятися від права власності на Предмет іпотеки, знищувати фізично Предмет іпотеки або його частину, передавати Предмет іпотеки як внесок до статутного фонду юридичних осіб, вчиняти дії щодо виникнення у третіх осіб будь-яких прав на Предмет іпотеки, передавати Предмет іпотеки в спільну діяльність, найом, оренду, лізинг, інші види користування; вчиняти дії (чи бездіяльність) щодо продовження строку дії вже укладених договорів (якщо такі договори були укладені до підписання цього Договору); укладати відносно Предмета іпотеки будь-які інші угоди; та у будь-якій формі надавати дозвіл третім особам на здійснення таких дій. Обмеження, встановлені цим пунктом Договору, поширюються як на Предмет іпотеки в цілому, так і на будь-яке окреме майно, що входить до його складу. Будь-які правочини або інші юридично значущі дії стосовно Предмету іпотеки, вчинені з порушенням вимог цього Договору та/або чинного законодавства України, в тому числі, але не виключно, щодо відчуження Предмету іпотеки, його передачі в спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування тощо, є недійсними.

Судом було встановлено, що відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та неповнолітній ОСОБА_8 були зареєстровані у спірному будинку після укладеного Договору іпотеки № 6501743 від 06.06.2008 року, в порушення умов договору іпотеки, а саме пункту 1.7.4. без письмової згоди іпотекодержателя (банку), зокрема, ОСОБА_6 , який є братом ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , який є батьком ОСОБА_3 , були зареєстровані у спірному будинку 16.02.2009, а неповнолітній ОСОБА_8 , який є сином ОСОБА_3 , був зареєстрований у спірному будинку 18.06.2014.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та неповнолітній ОСОБА_8 під час укладення договору іпотеки не були зареєстровані у спірному житловому будинку та не мали права користуватися ним.

Також судом встановлено, що відповідачі, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та неповнолітній ОСОБА_8 , як до укладання ОСОБА_3 договору іпотеки, так і до цього часу не мали і не мають права власності на спірний житловий будинок.

Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 355/689/16-ц (провадження №61-21310св18) від 18.12.2018 року.

Окрім того, суд вважає вірне зазначити, що здійснюючи реєстрацію місця проживання своєї дитини у придбаному житловому будинку за кошти, що були отримані на підставі кредитного договору, виконання умов якого забезпечувалося передачею цього нерухомого майна в іпотеку банку, ОСОБА_3 не могла не розуміти можливих негативних наслідків, що настають у результаті невиконання та/або неналежного виконання нею своїх зобов`язань, взятих за кредитним договором, у тому числі й у спосіб шляхом звернення банком стягнення на житловий будинок.

Отже, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та неповнолітній ОСОБА_8 отримали право користування спірним житлом, шляхом недотримання відповідачем ОСОБА_3 погоджений сторонами порядок вселення осіб у предмет іпотеки, а тому суд приходить висновку, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та неповнолітній ОСОБА_8 неправомірно користуються спірним житловим приміщенням.

За наведених обставин, та враховуючи те, що позивачу не було відомо про реєстрацію зазначених вище осіб у будинку, який був предметом іпотеки, суд приходить до висновку, що у позивача був відсутній обов`язок направляти ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та неповнолітньому ОСОБА_8 , письмової вимоги про добровільне звільнення житлового будинку.

Позивач просив суд виселити відповідачів із спірного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Жиле приміщення, що надається виселюваному, повинно бути зазначено в рішенні суду або постанові прокурора.

Враховуючи те, що позивачем було звернено стягнення на житловий будинок, що був придбаний ОСОБА_3 за рахунок кредиту наданого їй ПАТ «ПУМБ», суд вважає за вірне виселити відповідачів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з будинку, загальна площа: 310,1 кв.м., житлова площа: 115, 4 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,056 га, кадастровий номер НОМЕР_2 згідно Державного акту серія НОМЕР_3 № 05869 від 21.02.2022 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Відповідач ОСОБА_8 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 є неповнолітнім.

Згідно ч.1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Відповідно до ч. 4 ст. 109 ЖК України виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене та з метою захисту права неповнолітнього ОСОБА_8 на житло, та те, що обов`язок, щодо виховання останнього покладено на ОСОБА_3 , так як вона є його матір`ю, суд вважає за вірне виселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , 2014 року народження, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , з будинку, загальна площа: 310,1 кв.м., житлова площа: 115, 4 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,056 га, кадастровий номер НОМЕР_2 згідно Державного акту серія НОМЕР_3 № 05869 від 21.02.2022 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак з наданням цим громадянам житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 ЖК України.

Щодо позовної вимоги позивача про усунунення перешкоди Акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний банк» у користуванні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,056 га, кадастровий номер НОМЕР_2 згідно Державного акту серія РВ №05869 від 21.02.2002 року, шляхом визнання ( ОСОБА_10 ) ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_8 (2014р.н.) такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням, суд вважає, що остання до задоволення не підлягає.

Так, основною обставиною, яка враховується при позбавленні особи права користуватися жилим приміщенням є її відсутність у вказаному житловому приміщенні.

Позивачем не було надано доказів, на підставі яких суд дійшов би висновку, що відповідачі не проживають у спірному будинку понад встановленні законом строки.

Також, не підлягає до задоволення позовна вимога ПАТ «Перший Український Міжнароднй банк», щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку.

Згідно п.2 ч.1 ст. 7 Закону України N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Закон України №888-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг", передбачає, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється органами місцевого самоврядування.

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що Костопільською міською радою позивачу було відмовлено у знятті відповідачів з вказаної реєстрації.

Отже, вимога позивача про зняття відповідачів з реєстрації не підтверджена доказами про порушення їх права, заявлена передчасно, та не обґрунтована правовими підставами, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.

Разом з тим, ухвалення судом рішення про виселення із житлового приміщення є достатньою правовою підставою для зняття відповідачів з реєстрації у відповідному житловому приміщенні. Відповідачі підлягають зняттю з реєстрації в спірному житлі після подання позивачем органу реєстрації цього рішення, за умов, що воно набрало законної сили.

Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім судові витрати на оплату судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 319 ЦК України, ст.109 ЖК України, Законом України Про іпотеку, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 81, 141, 247, 258, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Костопільська міська рада Рівненської області, Орган опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, виселення задоволити частково.

Виселити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з будинку, загальна площа: 310,1 кв.м., житлова площа: 115, 4 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,056 га, кадастровий номер НОМЕР_2 згідно Державного акту серія НОМЕР_3 № 05869 від 21.02.2022 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Виселити ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , 2014 року народження, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_9 , з будинку, загальна площа: 310,1 кв.м., житлова площа: 115, 4 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,056 га, кадастровий номер НОМЕР_2 згідно Державного акту серія НОМЕР_3 № 05869 від 21.02.2022 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з наданням цим громадянам житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 ЖК України.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь позивача Публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" понесені ним судові витрати по справі на оплату судового збору в сумі 7929 (сім тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Перший Український міжнародний банк", місце перебування м.Київ, вул.Андріївська, 4, .

Відповідачі:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроваане місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроваане місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроваане місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_8 , 2014 року народження, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_9 , зареєстроваане місце проживання АДРЕСА_1 .

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Костопільська міська рада Рівненської області, вул. 1 Травня, 3, м. Костопіль, Рівненська область.

Орган опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації, вул. Незалежності, 7, м. Костопіль, Рівненська обл.

Повний текст рішення складено 18.07.2019 року.

СуддяО. С. Цвіркун