ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1648/19 Справа № 203/1202/18 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області,

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2018 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Управління поліції охорони в Дніпропетровській області (49070, м.Дніпро, вул.Короленка,4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2304 грн., судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., а всього стягнути 3008 грн. 80 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2018 року у справі №203/1202/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної шкоди і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та Управлінням Державної охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області було укладено договір №1981/202-2013 про охорону гаража за допомогою систем охоронної сигналізації по АДРЕСА_2 .

На підставі угоди від 07.11.2015 року сторону виконавця у вказаному договорі було замінено на Управління поліції охорони в Дніпропетровській області.

Відповідно до умов п.1.1 вказаного договору передбачено, що виконавець на кошти, отримані від клієнта, здійснює спостереження за гаражем, який розташований по АДРЕСА_2 і належить клієнту, а клієнт виконує вимоги та рекомендації виконавця щодо обладнання і укріплення об`єкта та оплачує послуги виконавця відповідно до умов цього договору.

Пунктом 1.3. договору встановлено, що за згодою сторін охорона об`єкта полягає в тому, що виконавець здійснює контроль за станом установленої на об`єкті системи охоронної сигналізації, а у випадку надходження сигнал тривоги забезпечує виїзд та реагування наряду міліції охорони.

Відповідальність виконавця визначена у розділі 5 договору.

Зокрема, згідно п.5.1 договору виконавець несе встановлену чинним законодавством відповідальність у випадку невиконання або неналежного виконання узятих на себе зобов`язань, при наявності його вини в завданої клієнту шкоди.

А відповідно до п.5.5 договору виконавець здійснює відшкодування завданих клієнту збитків у межах суми прямої шкоди, визначеної сторонами, але не більше суми, яка дорівнює річному нарахуванню згідно договору.

З матеріалів справи вбачається, що 06.07.2017 року близько 04-20 г., невстановленими особами шляхом зламу замка вхідних дверей було вчинено крадіжку з об`єкту охорони - гаражу по АДРЕСА_2 .

За даним фактом 06.07.2017 року СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області до ЄРДР за №0001979 було внесено відповідні відомості з кваліфікацією за ч.3 ст.185 КК України.

На теперішній час по кримінальному провадженню проводиться досудове розслідування. Особи, які вчинили крадіжку, не встановлені.

Як зазначив позивач, під час крадіжки було викрадено документи, а також майно на загальну суму 21523 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відсутність у позивача правовстановлюючих документів та не проведення державної реєстрації права власності на гараж, не звільняє відповідача від відповідальності за неналежне виконання умов договору про охорону гаража і правомірно стягнув у відшкодування шкоди 2304 грн.,яка дорівнює річному нарахуванню згідно договору.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що розмір спричиненої шкоди позивачу є не доведеним, оскільки відповідно до вимог п.5.2 договору ОСОБА_1 повідомив відповідача з доданими до заяви списком викраденого майна із зазначенням його вартості та копіями платіжних документів для погодження та визначення розміру заподіяних крадіжкою збитків.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова