Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 761/31536/16-ц

провадження № 61-19319св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» (під час розгляду справи змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Укрпошта»),

треті особи: Генеральний директор Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» - Смілянський Ігор Юхимович , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року у складі Осаулова А. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» (далі - ПАТ «Укрпошта»), треті особи - Генеральний директор Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» Смілянський І. Ю., Ростов М . В . про визнання звільнення незаконним та поновлення на посаді.

Позовна заява мотивована тим, що з 03 червня 2014 року по 09 лютого 2015 року він обіймав посаду директора Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта». Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2016 року, його звільнення визнано незаконним та поновлено на роботі на вказаній посаді. 25 липня 2016 року відповідачем був виданий наказ про поновлення його на посаді директора Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Зазначав, що 29 липня 2016 року він фактично приступив до виконання своїх обов`язків, проте наказом Генерального директора Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» Смілянського І. Ю. його було знову звільнено на підставі підпункту «с» пункту 25 контракту, укладеного між ним та відповідачем 03 червня 2014 року та акту службового розслідування від 29 січня 2016 року щодо неналежного виконання службових обов`язків, що призвело до людських жертв та заподіяння значної шкоди підприємству.

Вважав, що наказ про звільнення та звільнення його із займаної посади є незаконними та такими, що порушують його право на працю.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив визнати незаконним звільнення з посади директора Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» та поновити його на цій посаді.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 згідно пункту 8 статті 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Львіської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта».

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Зазначено, що рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що акт службового розслідування від 29 січня 2016 року, на підставі якого видано наказ про звільнення позивача, був складений за відсутності останнього та не містить посилань на те, якими саме діями позивач порушив умови контракту, та не забезпечив безпечні умови перевезень. Крім того, висновки, зроблені у зазначеному акті є неконкретизованими та не дають можливості встановити факт порушення ОСОБА_1 умов саме підпункту «с» пункту 25 контракту.

Районний суд зазначив, що за порушення, що призвели до завдання підприємству збитків на суму 283 600 грн, притягнуто до відповідальності винних осіб, а саме - звільнено із займаних посад двох заступників начальника ЦПЗ № 2 (м. Самбір), начальника служби поштової безпеки ЛД УДППЗ «Укрпошта», водія ЦПП (м. Львів), начальника ЦПЗ № 2 (м. Самбір).

Суд першої інстанції зробив висновок, що у судовому засіданні не підтвердився факт порушення ОСОБА_1 підпункту «с» пункту 25 контракту, а у документах про звільнення не зазначено, якими саме діями чи бездіяльністю позивач порушив умови контракту.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2017 рокуапеляційну скаргу ПАТ «Укрпошта» відхилено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є законними та обґрунтованими, зробленими на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи й наданих сторонами доказів.

Апеляційний суд вказав, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд зазначив, що розриваючи трудові відносини з позивачем з підстав незабезпечення безпеки та безпечних умов перевезень, що є невиконанням чи неналежним виконання своїх обов`язків щодо управління філіалом та розпорядження його майном, відповідач, у порушення умов контракту, звіту про його дії від нього не зажадав . Крім того, в. о. директора Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_3 , вийшов за межі своєї компетенції, видаючи наказ № 25 від 26 січня 2016 року про службове розслідування діяльності директора Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_1 та створив комісію у складі працівників Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта», які також не мають відповідних повноважень щодо оцінки діяльності свого безпосереднього керівника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укрпошта», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга позивача мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно встановили обставини справи та дослідили надані сторонами докази.

Зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано та не враховано вимоги частини третьої статті 21 КЗпП України, пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, постанови КМУ від 19 березня 1993 року № 203. Вважає, що апеляційним судом помилково застосовано положення постанови КМУ від 19 березня 1994 року № 170 про необхідність попередження відповідної сторони за два тижні до розірвання контракту.

Вважає, що питання компетенції керівника Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» не було предметом судового спору, а тому не повинно було досліджуватися при розгляді справи.

Посилається на те, що судом упереджено трактуються норми контракту, укладеного між позивачем та відповідачем, звільнення позивача не є заходом дисциплінарного стягнення, а звільненням за умовами контракту. З цих підстав вважає, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Укрпошта» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судами встановлено, що 03 червня 2014 року позивач та відповідач уклали контракт, згідно з яким позивач призначається на посаду директора Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» строком до 02 червня 2017 року.

Відповідно до частин першої, третьої статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактом.

Згідно із підпунктом «с» пункту 25 контракту від 03 березня 2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи власника у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення строку його дії, зокрема, у разі не забезпечення безпеки та безпечних умов перевезень.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП України).

Висновки судів у цій справі зводилися до того, що при звільненні працівника з підстав, передбачених цим підпунктом пункту 25 контракту, роботодавець повинен навести конкретні факти та докази бездіяльності або належних дій особи, що звільняється за зазначеною підставою.

Залишаючи рішення районного суду без змін, апеляційний суд погодився з висновком, що незважаючи на те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося згідно із пунктом 8 частини 1 статті 36 КЗпП України (з підстав, передбачених контрактом), проте роботодавцем допущено порушення прав цього працівника.

З огляду на те, що акт, який слугував підставою для звільнення ОСОБА_1 не містить чіткої інформації про вчинення ним винних дій або бездіяльності та те, що до відповідальності були притягнуті інші особи за спричинення підприємству збитків, суди попередніх інстанцій правильно встановили незаконність звільнення за таких обставин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив із того, що умови контракту про звільнення з посади з підстав незабезпечення безпеки та безпечних умов перевезення зазначені загальною фразою, не конкретизовано дій та/або бездіяльності, що підпадає під цей підпункт контракту, не прописано процедури доведення вказаних обставин.

У наказі від 29 липня 2016 року N 360/к про звільнення позивача з роботи зазначено, що ОСОБА_1 звільнено з посади з 29 липня 2016 року відповідно до умов укладеного з ним контракту згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України з достроковим його розірванням на підставі підпункту «с» пункту 25 контракту від 03 червня 2014 року, акту службового розслідування від 29 січня 2016 року.

Районний суд з`ясував у відповідача обставини, зазначені у акті службового розслідування від 29 січня 2016 року, що стали підставою для звільнення позивача та надав їм відповідну правову оцінку.

Оскільки в оскаржуваних судових рішеннях відсутні висновки про те, що звільнення позивача з посади було наслідком застосування до нього дисциплінарного стягнення, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про нібито застосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин положень статей 148, 149 КЗпП України.

Отже, звільнення заявника відбулося з порушенням норм КЗпП України, наказ від 29 липня 2016 року N 360/к про звільнення позивача з роботи є незаконним, а ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді.

Згідно із частиною першою статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 10 ЦПК України 2004 року, частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

Встановивши, що наявність лишень одного акту про проведення службового розслідування щодо неналежного виконання службових обов'язків директором ЛД УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_1 , що призвело до людських жертв та заподіяло значну матеріальну шкоду підприємству від 29 січня 2016 року не може бути достатньою підставою для звільнення позивача із займаної ним посади, суди прийшли до правильного висновку щодо необхідності поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта».

Доводи касаційної скарги ПАТ «Укрпошта» про те, що звільнення ОСОБА_1 було законним та з підстав, передбачених контрактом не підтверджено при перегляді справи, як і доводи про те, що судами попередніх інстанцій упереджено трактувалися норми контракту, а тому не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій. Також ці доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах трудового законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк