ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1872/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"08" липня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Мицик Ю.С.
при секретарі Пугач Д.С.
сторони не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки,-
11.07.2018 заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва стягнуту з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка утворилась за період з 21.11.2007 по 21.08.2016, в сумі 152 259 грн 27 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 47 938 грн 93 коп.
За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст. 194, 196 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), позивач звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.12.2018 було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Згідно з частиною 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, надіслала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Вимоги позову підтримала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надіслав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки представник позивача не заперечував проти вирішення справи саме таким чином.
Представник третьої особи надіслав належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження та просив розгляд справи проводити за відсутності представника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на примусовому виконанні в Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2-6262, виданий Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 21.11.2007 і до повноліття дитини (виконавче провадження № 44042052).
При цьому, згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Фещук О.А. в межах виконавчого провадження № 44042052, заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 31.01.2019 становить 256 125,13 грн.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.
Як передбачено положеннями ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.
При цьому, згідно положень ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.
Отже, аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право визначати заборгованість по аліментам надано державному виконавцю і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження в праві оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження».
Між тим, як вбачається зі змісту позовних вимог, спір між сторонами виник щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не з приводу обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів.
Крім того, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам, не може бути прийнятий судом в якості підстави для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду, оскільки права стягувача аліментів, в даному випадку є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні в Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість.
Натомість, стягнення заборгованості по аліментам, які вже стягуються за рішенням суду на підставі виконавчого листа, призведе до подвійного стягнення, що суперечить положеннями ст. 61 Конституції України.
На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів відсутні.
В свою чергу, статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пеню) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
При цьому, правова позиція у справі № 572/1762/15-ц, викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, вказує на те, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Тобто, пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд, перевіривши розрахунки позивача, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення пеня за прострочення сплати аліментів у розмірі 27 474,21 грн.
Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості.
Крім того, позивачем, виходячи зі змісту ст. 625 ЦК України заявлено вимогу про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання відповідачем.
Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Однак, до правовідносин, що стосуються стягнення заборгованості по аліментам, визначена відповідальність за прострочення сплати аліментів, відповідно до ст. 196 СК України, а тому дія ст. 625 ЦК України не поширюється, оскільки наявна спеціальна норма закону, що регулює такий вид зобов`язань, як стягнення аліментів.
Враховуючи викладене, в цій частині вимог позову слід відмовити.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 27 474,21 грн.
Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704,80 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковою відмовою у задоволенні позову, інші судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 49, 529, 625 ЦК України, ст. 196 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 280, 354-356 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 27 474 гривень 21 копійку.
У решті вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст складений 18.07.2019.

Суддя: