Справа № 522/6826/19
Провадження № 2/522/5576/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Науменко А.В.,

за участю секретаря - Полегенького В.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання дій(бездіяльності) суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

У квітня 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради в якому просив визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Одеської міської ради щодо незабезпечення ОСОБА_1 позачергово житловою площею у межах відповідної норми та ненадання житла в порушення вимог п. 18 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" а також зобов`язати Виконавчого комітету Одеської міської ради позачергово забезпечити позивача житловою площею, та надати ОСОБА_1 благоустроєне житлове приміщення у вигляді окремої квартири в м АДРЕСА_1 Одесі у межах норми житлової площі на три особи, що відповідає встановленим санітарним і технічним нормам, відповідно до вимог та строків передбачених п. 18 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як особі яка має переважне право перед всіма іншими категоріями позачерговиків на забезпечення житлом згідно частини 1 статті 46 Житлового кодексу України.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що за рішенням медико-соціальної експертизи позивача визнано інвалідом війни 2 групи безстроково, що дає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Разом з матір`ю ОСОБА_2 та бабою ОСОБА_3 позивач перебуває на квартирному обліку у секторі обліку та розподілу житла Приморської районної адміністрації Одеської міської ради з 18.05.2006 р. з правом позачергового надання житла та станом на 04.03.2019 р. номер у черзі - 167, у списках сім`ї загиблих воїнів - за №10, з 24.02.2011р. у списках інвалідів війни - за № 42, з 29.01.2018 р. враховано пільгу сім`я ветерана військової служби.

Однак, в порушення вимог п. 18 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у встановлені строки позивач та члени його родини досі не забезпечені житлом.

Позивачем надано заяву до Одеської міської ради с проханням забезпечити житлом від 11.03.2019 року, однак отримана відповідь від Приморської районної адміністрації ОМР від 22.03.2019 в якій вказано, що питання забезпечення позивача та його сім`ї житлом буде розглянуто при підході черги по мірі надходження житла для розподілу.

Позивач та його представник Рибак ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву від 15.07.2019 року, згідно якого відповідач з позивними вимогами не згодний та просить суд у задоволенні позову відмовити. Просив суд слухати справу без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має статус ветерана війни - інваліда війни, ще підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 30.01.2015 року управлінням соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси департаменту праці і соціальної політики Одеської міської ради. Крім того, відповідно до листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 22.03.2019 року № Г-885 за даними квартирно-облікової справи позивачу встановлено пільгу - інвалід армії 2 групи. Отже, позивач отримав вказаний статус як колишній військовослужбовець.

Також судом встановлено, що відповідно до довідки, наданою Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради б/н від 04.03.2019 року, сім`я позивача перебуває у списках сімей загиблих (номер 10 у черзі).

Суд вказує, що розглядаючи дану справу слід виходити з того, що будь-які органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи вправі вирішувати тільки ті питання, які чинним законодавством України прямо віднесені до їх повноважень.

Так, відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування вправі розглядати та вирішувати виключно ті питання, які законодавством прямо віднесені до їх повноважень. В іншому випадку вирішення органом державної влади або місцевого самоврядування певного питання, яке виходить за межі його компетенції, буде неправомірним, а рішення, прийняте за межами повноважень підлягатиме скасуванню.

Відповідно до п. 3.1. Положення про виконавчий комітет Одеської міської ради він розглядає та вирішує питання, віднесені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів ради. Тому для з`ясування повноважень виконавчого комітету Одеської міської ради стосовно забезпечення житлом слід керуватися саме змістом вказаного Закону в частині, що стосується відповідних повноважень виконавчих органів місцевих рад.

З матеріалів наданих позивачем, та на які останній посилається, як на доказ в обґрунтування вимог є рішення Виконкому № 329 від 26.07.2019 року «Про затвердження плану розподілу загальної житлової площі Одеською міськрадою на 2018 рік». Цим рішенням визначено що отримувачами житла для розподілення є районні адміністрації та підприємства, установи. Безпосередньо рішення, що житло підлягає розподіленню по наступним категоріям:

1.Для надання дітям-сіротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа; відселення мешканців з аварійних будинків, що загрожують обрушенням, та інших пільгових категорій громадян; на виконання рішень судів про зобов`язання Одеської міської ради виділити житлову площу.

2.Для учасників АТО.

Виходячи з наведеного суд встановлює, що затвердженим планом були вирішені питання розподілення загальної площі для відповідних категорій громадян, які потребують поліпшення житла. Таким чином, ані конкретне житло (квартири), ані конкретні громадяни (персоніфіковані) Виконавчим комітетом ОМР не встановлювався в зв`язку з відсутністю на те повноважень.

Суд враховує пояснення представника виконкому, що облік по чергам та категоріям здійснює районні адміністрації Одеської міської ради, які наділені відповідними повноваженнями в тому числі по наданню житла та оформленням ордеру на вселення, зазначенні твердження не були спростовані позивачем та його представником.

Також треба підкреслити, що й у Положенні про виконавчий комітет Одеської міської ради відсутня така норма, щодо повноважень на розподіл конкретного житла конкретним громадянам.

За текстом позовної заяви основним нормативно-правовим актом, покладеним в основу правового обґрунтування, зазначено Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме, п. 18 ч. 1 ст. 13 цього Закону, де вказано, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються така пільга: позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій.

Особливості отримання позачергового житла ветеранами війни - інвалідами війни визначені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон) та Житловим кодексом України.

Відповідно до ст. 38 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюються законодавством Союзу РСР, цим кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 11.12.1984 №470затверджено Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР (далі Правила №170).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 39 ЖК Української РСР громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

Громадяни перебувають на обліку потребуючи поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті (ч. 1 ст. 40 ЖК Української РСР).

У відповідності до частини 1 статті 46 Житлового кодексу України, поза чергою житлове приміщення надається особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, з визначенням переважного права на отриманим житла осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

За змістом статті 1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" , забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 1 Закону визначено, що основними його завданнями є захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Згідно із пунктом 18 частини 1 статті 13 Закону, інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами державної виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих Рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

При цьому положеннями статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, окрім

інших, належить: облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Позивач користується спеціальною пільгою на отримання житла, передбаченою статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", і має право бути забезпечений житлом саме з врахуванням вимог вказаного Закону, оскільки дана норма носить імперативний характер та зобов`язує орган, який здійснює забезпечення житловою площею, забезпечити житлом інваліда війни протягом двох років з дня взяття такого на квартирний облік.

Таким чином, оскільки ч. 1 ст. 46 ЖК України встановлено переважне право на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків для інвалідів війни II групи, то позивач має право бути забезпеченим житлом в сороки встановлені п. 18 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу Української РСР єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер.

Тобто, надання житла є можливим виключно шляхом надання відповідним особам ордеру на вселення, на підставі якого укладається договір найму жилого приміщення (ст. 61 Житлового кодексу Української РСР).

Таким чином, забезпечення позивача житловою площею може бути здійснено тільки шляхом видачі ордеру на жиле приміщення як єдиної правової підстави для вселення, укладання договору найму жилого приміщення та подальшого користування ним.

Але виконавчий комітет Одеської міської ради не здійснює видачу ордерів на вселення до жилих приміщень, оскільки це віднесено до повноважень районних адміністрацій Одеської міської ради в розрізі відповідних районів м. Одеси.

Так, згідно з п. 2.7. Положення про Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради до власних повноважень райадміністрації у галузі обліку та розподілу житла відноситься видача ордерів на заселення особам, які перебувають на квартирному обліку в районі. Однак Приморська районна адміністрація Одеської міської ради не є відповідачем (співвідповідачем) у даній справі. Суд зазначає, що саме позивач заперечував у заміні відповідача, чи залученні до участі у справі співвідповідача.

На підставі викладеного суд вказує на необґрунтованість вимоги про забезпечення житлом саме до виконавчого комітету Одеської міської ради, оскільки юридичний механізм забезпечення житлом реалізується саме через видачу ордеру на право вселення, але виконавчий комітет Одеської міської ради, до якого висунуто позовну вимогу про забезпечення житлом, не видає ордерів на право вселення до жилих приміщень.

У зв`язку з цим судом встановлено, що виконавчий комітет Одеської міської ради не є належним відповідачем у даній справі по заявленим вимогам.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання дій(бездіяльності) суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії є безпідставними та не підлягають задоволенню, а тому в їх задоволенні належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд, -

вирішив :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання дій(бездіяльності) суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлений 25.07.2019 року.

Суддя А.В.Науменко

17.07.19