Справа № 2-1167/11
Провадження № 6/589/2/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Нагорної Н.І.,

державного виконавця Оберемок І.В.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_1 ,

заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка подання старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Осовика К.М. про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами та надання дозволу про звернення стягнення на кошти, що належать боржнику від інших осіб, -

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Осовик К.М. звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. В подальшому подання було доповнено вимогою про надання дозволу про звернення стягнення на кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Так, згідно з остаточною редакцією своїх вимог /заява від 16.05.2017р., а.с. 35-36/ державний виконавець просить визначити за боржником ОСОБА_4 частку у праві власності на легковий автомобіль «Volkswagen-Passat», 1992 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 (далі по тексту - автомобіль), яким він спільно володіє з ОСОБА_3 , в розмірі 1/2 частини, та надати дозвіл про звернення стягнення на кошти, що належать боржнику ОСОБА_4 від ОСОБА_2 як оплата 1/2 вартості придбаного автомобіля, частка якого належить боржнику ОСОБА_4 і яку йому не оплатив ОСОБА_2 .

В обґрунтування подання державний виконавець зазначав, що в нього на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження № 34454292. Державний виконавець установив, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 набули вказаний автомобіль, який є їхньою спільною сумісною власністю. Посилаючись на те, що частки чоловіка та дружини в спільному сумісному майні подружжя є рівними, державний виконавець просив визначити частку боржника у спільній сумісній власності за ОСОБА_3 , яка складає 1/2 частину автомобіля, та оскільки вказаний автомобіль вже проданий сину боржника ОСОБА_2 , надати дозвіл про звернення стягнення на кошти, що належать боржнику ОСОБА_4 від ОСОБА_2 як оплата 1/2 вартості придбаного автомобіля.

В судовому засіданні державний виконавець подання підтримав, мотивуючи наведеними вище обставинами.

В свою чергу, боржник ОСОБА_4 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 проти задоволення подання заперечували з підстав, викладених у їх письмових запереченнях і поясненнях /а.с. 22-26, 45-52, 161-165, 230-234, 236-238/. Підтримуючи, свої письмові заперечення, присутні в судовому засіданні ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , передусім, наголошували на відсутності на час звернення з цим поданням у боржника права власності на вказаний автомобіль і відсутності у заінтересованої особи ОСОБА_2 будь-яких коштів, належних боржнику ОСОБА_4 за цей автомобіль, оскільки гроші за автомобіль сплачені при укладенні відповідного договору купівлі-продажу. Також вказували на те, що аналогічне подання про надання дозволу на звернення стягнення на кошти, належні боржнику від ОСОБА_2 , вже було предметом судового розгляду, за наслідками якого у наданні такого дозволу було відмовлено. Вважали, що провадження з розгляду подання в цій частині підлягає закриттю.

Представник заінтересованої особи - стягувача ОСОБА_1 подання державного виконавця підтримав з підстав викладених у запереченнях на пояснення заінтересованих осіб /а.с. 176-187/, зазначивши, що на час звернення з поданням борг залишається непогашеним. При цьому, наголошував, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , його колишній представник у касаційній скарзі від 09.10.2012р. та виступі у суді апеляційної інстанції, письмових поясненнях державному виконавцю в 2014 році, самі неодноразово вказували, що гроші за автомобіль боржнику не сплачені, тобто зараз вводять суд в оману щодо цього факту. Проти закриття провадження в частині розгляду клопотання про надання дозволу на звернення стягнення на кошти, що належать боржнику від інших осіб, заперечував, вказуючи, що предметом судового розгляду було подання, яке мало зовсім інші підстави, та в межах судового розгляду не досліджувалося питання частки боржника у вартості автомобіля.

Державний виконавець також заперечував проти закриття провадження в частині розгляду вимог про надання дозволу на звернення стягнення на кошти, що належать боржнику від інших осіб, з тих підстав, що наразі подання стосується лише 1/2 частини коштів, а не всієї вартості автомобіля, яку має сплатити ОСОБА_2 боржнику, а тому не можна вважати, що підстави подання ті самі.

Заслухавши присутніх осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи подання, суд дійшов до наступного.

В провадженні Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області перебуває зведене виконавче провадження № 34454292, в межах якого виконується 19 виконавчих документів. Заборгованість боржника ОСОБА_4 перед стягувачами протягом тривалого часу не погашена.

Боржник ОСОБА_4 з 13 жовтня 1995 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_3 /а.с. 10/.

13.09.2011р. ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 придбав у власність легковий автомобіль Volkswagen Passat чорного кольору, 1992 року випуску, двигун № НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 , що підтверджується довідкою-рахунком серії КІМ № 594008 від 13.09.2011 р. /а.с. 37/, встановлювалося у судових рішеннях, предметом розгляду яких були вимоги про визнання недійсним цього договору у справах № 2-1651/11 /а.с. 53-56/, №1819/3287/12 /а.с. 67-71/, № 589/723/14 /а.с. 72-77/, № 589/3655/16 /а.с. 82-84/, а також не спростовується учасниками судового розгляду.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 29.12.2014р. у справі № 589/6877/14-ц було наданий дозвіл на звернення стягнення на кошти в ромірі 30513,28 грн., належні боржнику від ОСОБА_2 за проданий автомобіль. Проте 25.02.2015р. ухвалою суду апеляційної інстанції дана ухвала скасована і відмовлено у наданні дозволу на звернення стягнення на ці кошти. Підставою для постановлення такого рішення стали висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність фізичної наявності у ОСОБА_2 готівкових коштів, що належать боржнику /а.с. 79-81/.

Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказаний правочин, на підставі якого автомобіль вибув з власності боржника, не є нікчемним та не був визнаний недійсним судом.

За положеннями ст.48 Закону України від 02.06.2016 р. N 1404-VIII «Про виконавче провадження», в редакцій чинній на час звернення з цим поданням, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

За ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Таким чином, за правилами ст. 443 ЦПК України суд не просто визначає, а саме виділяє частину майна з метою подальшого звернення стягнення на неї (див. лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015р., «Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах»).

Разом з тим, як було встановлено судом та не спростовується сторонами, автомобіль, у якому державний виконавець просить визначити частку боржника, вибув з власності ОСОБА_4 та наразі належить третій особі, яка не є боржником. Наведене виключає можливість звернути стягнення саме на частку боржника у праві власності на вказаний автомобіль, який йому не належить.

Таким чином, з огляду на вибуття з власності боржника вказаного автомобіля, у задоволенні вимоги подання про визначення його частки у цьому майні слід відмовити.

Вирішуючи вимоги подання щодо надання дозволу про звернення стягнення на кошти, що належать боржнику ОСОБА_4 від ОСОБА_2 як оплата 1/2 вартості придбаного автомобіля, частка якого належить боржнику ОСОБА_4 і яку йому не оплатив ОСОБА_2 , слід, передусім, звернутись до положень статті 53 Закону України від 02.06.2016 р. N 1404-VIII «Про виконавче провадження», якою врегульоване дане питання.

Так, за нормами цієї статті в редакції, чинній як на час звернення до суду із даним поданням, так і його розгляду, виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку (ч.2).

Готівка та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються виконавцем у таких осіб у присутності понятих (ч.3).

На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом (ч.4).

Статтею 377 ЦПК України (в редакцій чинній на час звернення до суду з цим поданням) також визначалося, що під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця вирішуються питання про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, а також про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

У відповідно до ст. 440 ЦПК України (в редакцій, чинній на даний час) суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Тобто в судовому порядку вирішується питання про звернення стягнення лише на грошові кошти, що знаходяться на рахунках інших осіб і тільки в тому разі, якщо заборгованість перед боржником не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили. В свою чергу, питання щодо звернення стягнення на готівкові грошові кошти відповідно до ст. 53 Закону України від 02.06.2016 р. N 1404-VIII «Про виконавче провадження» не потребує судового рішення з цього приводу.

Разом з тим вимога щодо безспірності права боржника на такі грошові кошти завжди була обов`язковою умовою надання такого дозволу. Так, у листі від 01.07.2015р. «Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертав увагу, що суди, вирішуючи це питання, повинні враховувати, що звернути стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, можливо лише за умови безспірності права боржника на такі грошові кошти.

Незважаючи на приведені вище законодавчі вимоги, звертаючись до суду із даним поданням державний виконавець не довів ані наявності у ОСОБА_2 коштів, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, ані безспірності права боржника ОСОБА_4 на такі грошові кошти, у тому числі, і з огляду на наявні чисельні судові рішення, які набрали законної сили, у яких вказувалося на відсутність будь-яких матеріальних претензій з боку ОСОБА_2 до ОСОБА_4 щодо розрахунків за автомобіль.

Таким чином у суду відсутні правові підстави для задоволення подання державного виконавця і в цій частині вимог.

Разом з тим, підстав для закриття провадження за даним поданням суд не вбачає, оскільки воно було подано в межах іншої процедури, передбаченої статтею 53 Закону України від 02.06.2016 р. N 1404-VIII «Про виконавче провадження», ніж подання, що розглядалося в 2014 році, подане в порядку ст. 55 Закону України від 21.04.1999 р. N 606-ХІV «Про виконавче провадження», якою передбачалося отримання дозволу суду на звернення стягнення і на готівкові кошти.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 76-80, 81, 83, 258-261, 440, 443 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова