У Х В А Л А

25 липня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Сінчук О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.12.2013року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, було встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 до повного виконання зобов`язань за рішенням суду № 1003/9034/12 від 04.07.2012року. Заявник зазначає, що 23.06.2018 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацьким Р.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України Про виконавче провадження, а отже, на даний час, виходячи зі змісту пункту 19 ч.3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, відсутні підстави для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 . Заявник зазначив, що є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 4, має дитину, яка потребує оздоровлення за кордоном, так як в Україні немає відповідних кліматичних умов, а тому його сім`я потребує виїзду за кордон. Крім того, порушені розумні строки встановленого обмеження. Заявник просив суд скасувати тимчасове обмеження у виїзді його за межі України.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав вимоги заяви.

Представник стягувача ОСОБА_2 заперечила задоволення заяви, подала письмово викладені заперечення.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заявник звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що 23.06.2018 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Прохацьким Р.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ОСОБА_2 на підставі пункту 2 ч.1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження, а отже, на даний час виконання рішення суду не відбувається, порушені розумні строки виконання судового рішення та встановленого обмеження у праві виїзду за кордон. Заявник зазначає, що потребує виїзду за кордон на оздоровлення дитини.

Представник стягувача ОСОБА_2 в судовому засіданні, заперечуючи заяву, вказала, що на момент подання заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, стягувачу не було відомо про винесення головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 ч.1.ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», даної постанови він не отримував, а виконавчий лист, як з`ясувалося, знаходився у Білоцерківському міському відділі ДВС, а не у стягувача. Крім того, 05.0710.07.2019 року за заявою ОСОБА_2 було знову відкрито ВП з виконання рішення суду про стягнення и з гр. ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму позики в розмірі 385 000,00 грн, 1155,00 грн. інфляції за час прострочення заборгованості, 36 % річних від простроченої суми в розмірі 23163 грн. 29 грн. та 3282,00 грн судового збору. З моменту винесення вказаного судового рішення, ОСОБА_1 не вчинив жодних дій, в т.ч. не повернув ні одної гривні, щоб сплатити заборгованість, при тому, що являється засновником та директором ТОВ «ГРАНДІНВЕСТ ЛІМІТЕД». Представник зазначила, що дитина заявника не позбавлена можливості виїхати за кордон на оздоровлення з мамою чи іншими родичами, а тому зазначене не може бути підставою для скасування заходів обмеження у виїзді боржника за межі України. Крім того, представником стягувача вказано на скрутне матеріальне становище ОСОБА_2 та подано ряд письмових доказів понесених витрат на лікування ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно ч.5,ч.6 ст. 441 ЦПК України сСуд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Дійсно, сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення та існування обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання. Однак, з огляду заявлених вимог та встановлених судом обставин вбачається, що боржник ОСОБА_2 добре обізнаний щодо своїх зобов`язань, щодо встановленого обмеження в зв`язку з невиконанням цих зобов`язань, жодним чином не виконує рішення суду, не вказує на причини невиконання і при цьому, ще й посилається на порушення розумних строків на справедливий і публічний розгляд його справи.

Так, 14.10.2013 року, на момент звернення до суду державного виконавця з поданням про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за кордон, факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, вже відбувся і був об`єктивно наявним, що вбачалося з матеріалів виконавчого провадження та обґрунтовано викладено в Ухвалі Апеляційного суду Київської області від 17.12.2013 року (а.с.81-83).

ОСОБА_1 не вказує жодної об`єктивної обставини, яка заважає йому виконати рішення суду. Наведене вказує на свідому бездіяльність ОСОБА_1 по виконанню обов`язку, що слід вважати ухиленням боржника від виконання своїх зобов`язань за рішенням суду. Крім того, суд вважає, що жодним чином тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання ним своїх зобов`язань за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 04.07.2012 року не впливає на можливість виїзду на відпочинок за кордон для покращення стану здоров`я його дитини, чи інших осіб.

Встановлено, що 10.07.2019 року Білоцерківським міським відділом ДВС ГТУЮ відкрите провадження з виконання виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду від 15.08.2012р., де боржником є ОСОБА_1 , про що свідчить інформація з автоматизованої системи виконавчого провадження. Отже, наразі, виконання рішення суду відбувається.

Обов`язковість судового рішення, як однієї із основних засад судочинства, встановлена Конституцією України в статті 129, при цьому, згідно частини першої ст. 129' Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч.1,2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Принцип верховенства права вимагає своєчасного виконання рішень суду. Це невід`ємна частина основоположного права на справедливий розгляд справи у суді. Наявність самого лише рішення суду недостатньо для досягнення мети, задля якої особи звертаються до системи правосуддя захисту порушених прав і свобод.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання ним своїх зобов`язань за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 04.07. 2012 року по справі № 1003/9034/12.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 26.07.2019 року.

СуддяО. Я. Ярмола