Дата документу 23.07.2019 Справа № 311/1070/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/1070/15-ц
Провадження №22-ц/807/830/19
Головуючий в 1-й інстанції - Кочева І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарСеменчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29 травня 2015 року, ухвалене в м. Василівка у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2008 року № 014/3729/5/20909 в сумі 38 321, 25 дол. США або еквівалент в національній валюті України за курсом НБУ - 825 935, 45 грн. та судові витрати в сумі 3654 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що банком відповідачу за вказаним договором було надано кредит на придбання автомобіля Zuzuki XL 7, 2007 року випуску, за яким відповідач отримав кредит в сумі 34 070 дол. США зі строком користування кредитними коштами до 31 липня 2013 року, зі сплатою 13% річних та додаткової сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку в розмірі 0,99% від суми кредиту, та комісії за видачу готівки з поточного рахунка в розмірі 0,75% із встановленими щомісячними платежами та щомісячного погашення відсотків за користування кредитом відповідно до Графіка платежів, що міститься в додатку №1 до договору. Банком зобов`язання за договором були виконані. В забезпечення виконання його умов сторони уклали договір застави автомобіля. Відносно відповідача як фізичної особи-підприємця було порушено справу про банкротство ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30 вересня 2011 року, та у межах провадження про банкрутство вказаний автомобіль було реалізовано для погашення заставних кредиторських вимог ліквідатором та на рахунок позивача було перераховано 108 000 грн. Згодом Харківським апеляційним господарським судом ухвала Господарського суду Запорізької області від 30 вересня 2011 року була скасована та припинено провадження. На теперішній час відповідач не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 11 березня 2015 року має заборгованість в сумі 38 321, 25 дол. США або еквівалент в національній валюті по курсу НБУ ( 1 USD = 21,552936 UAH) 825 935, 45 грн., яка складається з: прострочених нарахованих процентів 6020,84 дол. США або 129 766,78 грн.; боргу за несплаченою (простроченою частиною кредиту по договору 32 300,41 дол. США або 696 168, 67 грн.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором №014/3729/5/20909 від 01 серпня 2008 року в сумі 38 321, 25 (тридцять вісім тисяч триста двадцять один дол. США 25 центів) дол. США, або еквівалент в національній валюті по курсу НБУ (1 USD = 21,552936 UAH) 825 935 (вісімсот двадцять п`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 45 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» судові витрати в сумі 3 654 грн.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 25.07.2018 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що апелянт не знав про прийняте рішення суду першої інстанції, оскільки про час і місце розгляду справи повідомлений не був. ПАТ «Фідобанк» в межах процедури банкрутства ФОП ОСОБА_1 отримало кошти, які пішли на задоволення його кредиторських вимог, а тому втратило право на пред`явлення до апелянта будь-яких вимог по кредитному договору. Окрім цього не згоден з розрахунком банку.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ПАТ «ФІДОБАНК», зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 липня 2008 року відповідач звернувся з заявою позичальника-фізичної особи на отримання кредиту до ВАТ «Ерсте банк» (а.с.35-36), просив надати кредит в сумі 34070,00 дол. США на 60 міс., з відсотковою ставкою 13% на придбання автомобіля, готівкою під заставу автомобіля.

01 серпня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» з фізичною особою ОСОБА_1 , який проживав у АДРЕСА_1 було укладено кредитний договір № 014/3729/5/20909 про надання відповідачу кредиту в сумі 34 070,00 дол. США зі строком користування кредитними коштами до 31 липня 2013 року, зі сплатою 13% річних Пунктом 1.2 договору передбачена сплата позичальником на користь банку комісії за видачу готівки - 0,75%, за розрахунково-касове обслуговування - 0,99%. П.1.3 договору передбачено повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом щомісячно відповідно до графіка платежів, наведеного в додатку №1 до договору. П.2.1. договору передбачено, що кредит надано для придбання автомобіля. Копія договору та додатку до нього є у справі (а.с.28-34). Розділом 5 договору передбачено погашення кредиту щомісячними платежами, до 15-го числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. П.5.5. кредитного договору відповідач зобов`язався письмово повідомляти банк, в тому числі про зміну фактичної адреси, номера телефону, не пізніше 5 днів з дня таких змін. П.8.1 договору передбачено, що він діє з моменту його укладання до повного погашення кредитної заборгованості.

Отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 34070 дол. США, що в еквіваленті становить 165072, 56 грн. підтверджено заявою на видачу готівки від 01 серпня 2008 року (а.с.25).

В забезпечення виконання кредитного договору сторони в той же день уклали договір застави автомобіля (а.с.26-27), який був посвідчений нотаріально. Відомостей про реєстрацію вказаного договору у державному реєстрі обтяжень суду не надано.

ПАТ «Фідобанк» є правонаступником ВАТ «Ерсте банк» відповідно до статуту (а.9-11).

Відповідно до ухвали Господарського суду Запорізької області від 30 вересня 2011 року порушено справу про банкрутство ФОП ОСОБА_1 . Письмовим повідомленням від 19 листопада 2014 року ліквідатора ОСОБА_5 повідомлено ПАТ «Фідобанк» (а.с.22-23) про продаж вказаного автомобіля, який знаходиться в заставі та отримання від реалізації 120 000 грн., 108 000 грн. з яких буде перераховано банку на погашення заставних кредиторських вимог (а.с.21).

Відповідно до постанови Харківського апеляційного господарського суду від 13 листопада 2014 року у справі №12/5009/5904/11 за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 скасовано постанову Господарського суду Запорізької області від 12 жовтня 2011 року у справі №12/5009/5904/11, провадження припинено у зв`язку з безпідставністю порушення справи про банкрутство ФОП ОСОБА_1 (а.с.17-19).

Суд першої інстанції, вважав доведеним факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, і як наслідок наявність підстав для задоволення позову.

З висновками суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

01 серпня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» з фізичною особою ОСОБА_1 , який проживав у АДРЕСА_1 було укладено кредитний договір № 014/3729/5/20909 про надання відповідачу кредиту в сумі 34 070,00 дол. США зі строком користування кредитними коштами до 31 липня 2013 року, зі сплатою 13% річних.

Отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 34070 дол. США, що в еквіваленті становить 165072, 56 грн. підтверджено заявою на видачу готівки від 01 серпня 2008 року (а.с.25).

Таким чином, банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі.

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 16 квітня 2019 року має заборгованість в сумі 38321, 25 дол. США, яка складається з: прострочених нарахованих процентів 6020,84 дол. США; боргу за несплаченою (простроченою частиною кредиту по договору 32 300,41 дол. США).

Доводи про те, що банк втратив право на стягнення оскільки був реалізований на погашення заборгованості відповідача автомобіль є безпідставними оскільки сума від реалізації автомобіля 108000 грн. була перерахована на погашення заборгованості і вона врахована банком при зверненні до суду.

Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором підтверджено розрахунком, наданим позивачем, який відповідачем не спростований (а.с.7-8), свого розрахунку відповідач не надав. Вказував апеляційному суду про те, що має намір на проведення бухгалтерської експертизи, однак такого висновку не надав клопотання не заявив.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 липня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков