Справа № 755/4713/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Сіренко Д.В., Магльованій Н.І., Юдицькому К.О., Головатюк І.І.,

Кравченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі служби у справах дітей про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні дитини з батьком, який проживає окремо від неї, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом, в якому просить суд: позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 2117, свідоцтво серії: НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 12 січня 2008 року було укладено шлюб, від якого мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 22.08.2014 рішенням Дніпровського районного суду міста Києва шлюб між сторонами розірвано та з цього часу позивач із дочкою проживають окремо. Оскільки відповідач після розірвання шлюбу не надав дитині матеріального утримання, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05.12.2014 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 400,00 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки відповідачем вказане рішення не виконувалось, 11.03.2015 позивач звернулась до виконавчої служби щодо примусового стягнення аліментів та 13.03.2015 відкрито виконавче провадження і розпочато примусове виконання рішення суду щодо стягнення аліментів. Станом на день подання позову заборгованість відповідача по аліментам становить 16 400,00 грн. З 2016 року відповідач із дочкою не бачиться, не спілкується, не виховує її, не дбає про розвиток та про здоров`я дочки, жодним чином не приймає участі в житті, вихованні та утриманні дитини. Відповідач відверто демонструє відсутність батьківських почуттів відносно дитини та нехтує своїми батьківськими обов`язками, не виявляє до дочки будь-якого інтересу. Відповідно до психологічного обстеження дитини від 20.05.2015 психологом встановлено, що зустріч із батьком у дитини викликала тривогу та напруження, вона виявляла небажання бачитись з відповідачем та розмовляти з ним. Така поведінка дитини може бути наслідком різкого поводження відповідача відносно дитини, наслідком створення ним конфліктних ситуацій. Вказане, як вважає позивач, свідчить про наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав та справа призначена до підготовчого судового засідання (т.1 а.с. 26).

01 червня 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі служби у справах дітей про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні дитини з батьком, який проживає окремо від неї (т.1 а.с. 47-55).

07 липня 2018 року до суду надійшов лист Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому Служба заперечує проти позову ОСОБА_1 та підтримує висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.06.2018 № 5670/41/3/103 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_5 ; просять суду прийняти рішення з урахуванням найкращих інтересів малолітньої дитини та розглядати справу без участі представника (т.1 а.с.81-83).

09 липня 2018 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подані до суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що відповідач ОСОБА_3 останнім часом працює у ТОВ «ІТЦ ІВІК» з 01.06.2017 та був працевлаштований з листопада 2016 року по теперішній час, однак аліменти за цей час не сплачувались. З лютого 2018 року аліменти стягуються, у зв`язку з примусовим виконанням органами ДВС рішення суду про стягнення аліментів. Вважає, що будучи безробітним, відповідач мав можливість сплачувати аліменти, оскільки їх сума є незначною та становить лише 400,00 грн. Стверджує, що відповідач свідомо ухилявся від покладеного на нього обов`язку утримувати малолітню дочку. Хоча розпорядженням від 23.10.2014 відповідачу ОСОБА_3 було визначено участь у вихованні дитини у формі спілкування кожної неділі місяця з 12 год до 18 год, останній бачився із дитиною лише кілька разів, а під час таких зустрічей поводився із дочкою всупереч її інтересам, оскільки такі зустрічі наносили дитині психологічну травму. Позивач ОСОБА_1 всіма можливими способами намагалась владнати конфлікт між відповідачем та дитиною, залучала до цього відповідних спеціалістів, а в 2016 році відповідач зник із життя дитини та припинив спілкування із нею, тобто самоусунувся від спілкування з дитиною та її виховання, свідомо та з власної ініціативи припинив виконувати батьківські обов`язки, що відбувається протягом тривалого часу та у відсутність будь-яких поважних причини. На даний час у дитини склалися приязні стосунки із чоловіком позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , дитина називає його батьком та сприймає його як батька, який з 23.04.2015 виконує батьківські обов`язки по відношенню до ОСОБА_5 (т.1 а.с.85-90).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі служби у справах дітей про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні дитини з батьком, який проживає окремо від неї, була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків до 18 липня 2018 року.

Від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 30 серпня 2018 року до суду надійшли додаткові пояснення (в порядку ч. 5 ст. 174 ЦПК України), в яких вважає, письмовий висновок Органу опіки та піклування Дніпровської РДА в м. Києві від 23.06.2018 про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача необ`єктивним та необґрунтованим, а також таким, що суперечить інтересам дитини, оскільки не містить фактичних даних та достатніх обґрунтованих посилань на обставини, які б підтверджували, що відповідач належним чином протягом тривалого часу виконує свої батьківські обов`язки. Висновок не містить позиції сторін з приводу спору, а також ґрунтовного аналізу причин конфлікту та взаємин сторін по справі, відомостей про наявність у відповідача заборгованості по аліментам. Твердження відповідача про перешкоди та обмеження з боку позивача у спілкуванні з дитиною не відповідають дійсності, нічим не підтверджені та спростовуються матеріалами справи. Зазначає, що спору між сторонами щодо місця проживання дитини між сторонами ніколи не було. На даний час малолітня дитина перестала самоусвідомлювати себе як дочку відповідача ОСОБА_3 , як батька його не сприймає; зростає у повноцінній родині з матір`ю, вітчимом та братом. Таким чином вважає, що відповідач жодним чином не довів, що будь-хто заважав чи перешкоджав йому у здійсненні ним свого батьківського обов`язку відносно малолітньої дочки ОСОБА_7 (т.1 а.с. 123-130).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року до спільного розгляду з первісною позовною заявою прийнята зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі служби у справах дітей про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні дитини з батьком, який проживає окремо від неї, позови об`єднані в одне провадження (т.1 а.с. 131-132).

У зустрічному позові ОСОБА_8 просить суд: зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, ОСОБА_5 ; визначити наступні способи участі ОСОБА_3 у вихованні ОСОБА_5 , особисте спілкування: - побачення п`ять разів на тиждень: з понеділка по п`ятницю з 15 до 18 години за місцем навчання доньки або за місцем проживання, перебування дитини; - необмежене спілкування з донькою ОСОБА_5 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною; - спільний відпочинок: першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; - побачення з дитиною кожної суботи з 10 год до 10 год неділі з правом збирати доньку за місцем проживання особисто; зобов`язати відповідачку по справі повідомляти ОСОБА_3 інформацію стосовно фактичного місця проживання, навчання, перебування дитини, у разі настання змін, повідомляти про це особисто батька дитини; стягнути із відповідача витрати понесені позивачем стосовно розгляду справи.

Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову, ОСОБА_3 вказав, що з моменту розлучення відповідачка своїми діями перешкоджає йому та не бажає його присутності у житті дитини, штучно створює обставини, через які позивач не може нормально зустрічатися із дитиною. ОСОБА_3 намагається налагодити нормальний зв`язок з дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні та розвитку її здібностей, забезпечувати її усім необхідним. Вважає, що його права як батька порушені.

27 вересня 2018 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якому сторона відповідача не визнає зустрічний позов у повному обсязі, вважає його таким, що суперечить інтересам дитини, доводи позивача є голослівними та необґрунтованими, не підтверджені доказами. Зазначає, що з травня 2014 року по травень 2015 дитина була переведена до іншого садочка, оскільки він знаходився поруч із місце роботи відповідачки, що було їй зручно. Щодо ставлення дівчинки до батька, то воно не є налаштованим проти нього, а це особиста позиція десятирічної дівчинки, зумовлена поведінкою батька. Твердження позивача щодо перешкоджань відповідачкою йому у спілкуванні з дитиною, не підтверджені будь-якими доказами, та фактично є припущеннями. Мати дитини всіма можливими способами намагалась владнати конфлікт між дитиною та позивачем, залучала до цього відповідних спеціалістів, проводила бесіди з дитиною. Щодо посилань позивача, що відповідачка приховувала від нього свою нову адресу проживання, заблокувала номер телефону, у зв`язку з чим він не міг з нею контактувати, заблокувала картковий рахунок, через що позивач був позбавлений можливості сплачувати аліменти, то вони є хибними. Про нову адресу відповідачка повідомила позивачу усно, в той же час він не був обмежений у правах звернення до спеціальних служб та органів з метою встановлення фактичного місця проживання дитини, однак таким правом не скористався, що свідчить про відсутність у нього відповідного інтересу. Про наявність рахунку для сплати аліментів позивач був обізнаний, що підтверджується квитанціями, які він сам надав. Відповідачка почала систематично отримувати аліменти тільки в 2018 році, після того як органи ДВС встановили місце роботи позивача, хоча за необхідності позивач добровільно міг сплачувати аліменти на рахунок виконавчої служби або ж відкрити банківський рахунок для дитини та вносити на нього кошти. Посилання позивача на його намагання налагодити зв`язок з дитиною, приймати участь у її вихованні, утримання та матеріальному забезпеченні будь-якими доказами не підтверджені, а також спростовуються доказами наданими стороною відповідачки. Вважає, що позивач своєю провокативною та неправомірною поведінкою відносно членів сім`ї відповідачки завдає дитині психологічних травм, що негативно впливає на її душевний спокій (т.1 а.с. 146-156).

16 січня 2019 року від Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі служби у справах дітей до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.01.2019 № 103/184/41/3 щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини, а також зазначається про те, що висновок підтримують та просять прийняти рішення з урахуванням найкращих інтересів малолітньої дитини ОСОБА_9 та розглядати справу без присутності на судовому засіданні представника Служби (т.1 а.с. 212-214).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року закінчено підготовче провадження у цивільній справі, яку призначено до судового розгляду по суті із викликом свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , малолітнього свідка ОСОБА_5 (т.1 а.с. 230-233).

04 липня 2019 року до суду надійшло клопотання позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про приєднання промови в судових дебатах (письмової) до матеріалів справи, у зв`язку з неможливістю останньої прибути у судове засідання (т.2 а.с.29-38). У своїй промові позивач за первісним позовом фактично послалася на ті ж обставини та доводи, що були раніше викладені стороною позивача у заявах по суті. Покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 вважає суперечливими та заснованими на припущеннях, а також такими, що спростовуються доказами наявними у справі. Зауважила, що всі запитання сторони відповідача до дитини, яку було допитано у судовому засіданні у якості свідка, були із матеріальним підтекстом та зводились до того, чи пам`ятає дитина подарунки які він їй дарував. Дитина першою виявила бажання щодо позбавлення відповідача батьківських прав, що підтвердила у судовому засіданні. Після подачі позову до суду відповідач не змінив своє ставлення до дитини та належним чином не почав виконувати батьківські обов`язки. З огляду на викладене, просить задовольнити повністю первісний позов та повністю відмовити у зустрічному позові.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_2 повністю підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Зазначила про те, що з січня 2016 відповідач ОСОБА_3 не бачився із дитиною та почав виявляти якийсь інтерес до неї лише з часу подання цього позову, рішення органу щодо спілкування з дитиною відповідач не виконував. Щодо вимог зустрічного позову представник заперечила, дні та години спілкування не вписуються у графік дитини. Дитина не сприймає батька, оскільки він до неї застосовував фізичну силу, кричав, а в 2015 році був випадок жорстокого поводження відповідачем із дитиною. В розмовах з батьком дитина не розуміє, що він від неї вимагає, при цьому відповідач не може справитись зі своєю агресією, що негативно впливає на дитину. Позивач намагалася налагодити стосунки дитини з батьком, зверталася до психолога. На цей час функції батька по відношенню до дитини фактично виконує нинішній чоловік позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_15 . У час, коли відповідачу визначені години для спілкування із дитиною, позивач не може відлучатися по своїх справах, оскільки чекає на нього, хоча відповідач так і не з`являється, був лише два рази.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав з підстав викладених в останньому. Додатково зазначив, що після народження дитини позивачка була роздратованою, згодом пішла від нього та змінили місце роботи, її номер телефону був заблокований. У вересні 2014 року він дізнався, що позивачка змінила дитині дитячий садочок, та він його знайшов, при зустрічі дитина йому була рада, сказала, що її карають за спілкування із відповідачем, просила щоб він не приходив. Він спілкувався з вихователями, психологом, але вони йому рекомендували не приходити до дитини. Коли він звернувся до служби та було визначено години спілкування із дитиною, це не допомогло, оскільки в садочку вихователі казали йому не приходити, так як дитина ховається, а вдома позивачка не відкривала йому двері або ж казала, що дитина не хоче із ним спілкуватися. У 2015 року між відповідачем та нинішнім чоловіком позивачки був конфлікт, в результаті якого він дав ляпаса чоловіку його колишньої дружини, викликали поліцію. Коли відповідач приходив до школи, то дитина ховалася, уникала спілкування. Щодо переведення дитини в іншу шкоду відповідач дізнався від друзів. Він постійно підтримує зв`язок з класним керівником доньки, цікавиться її навчанням, потребами у класі, при цьому вчителька йому повідомляла, що мати доньки забороняє йому спілкуватися з дитиною та приймати від нього подарунки. Усі його заяви до поліції, щодо перешкод у спілкуванні з дитиною були загублені. Протягом двох років він не працював, до Центру зайнятості не звертався, коли мав тимчасові заробітки, то надавав кошти позивачці, до виконавчої служби щодо аліментів його не викликали. У травні 2015 року відповідача викликав психолог, при спробі поспілкуватися із дитиною, остання ховалась за матір, навіть не привіталась. Він просив директора школи замінити психолога, однак йому відмовили, сказали що вона досвідчена та розбереться. З травня 2017 року він влаштувався на постійну роботу, через рік до нього звернулась виконавча служба, щодо заборгованості по аліментам. Також, відповідач зазначив, що бажає спілкуватись із дитиною, однак позивачка перешкоджає в цьому, коли приходив декілька разів, то не залишала їх наодинці. Також у нього є побоювання, що чоловік його колишньої дружини - ОСОБА_16 , залякує його дитину.

Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала з підстав викладених в останньому.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показала, що працювала разом із відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 протягом шести місяців у НВК № 176, зі слів якого знає, що є дитина, із якою йому не дають бачитись, приховують, із самою дитиною свідок не спілкувалася, однак бачила її в школі та влітку на площадці. Дитина не знала, що батько працював у цій же школі, була дуже перелякана, та за її переконанням дитину настроюють проти батька. Свідок бачила, як відповідач заходив до класного керівника, цікавився, як дитина навчається, чи потрібна допомога. ЇЇ здивувало, що відповідача хочуть позбавити батьківських прав, він дуже відповідальний, працьовитий, уважний до дітей.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що знайомий із відповідачем ОСОБА_3 з 2005 року, йому відомо, що після розірвання шлюбу позивачка ОСОБА_1 не дозволяє батьку спілкуватися з дитиною, він особисто з цього приводу телефонував ОСОБА_17 , на що вона відповіла, що так хоче. Агресії з боку батька до дитини не бачив, при цьому навпаки бачив як мати могла шльопнути дитину. Він бачився з дитиною та ОСОБА_18 в НВК 176. Запитав у дитини чому вона з татом не бажає зустрічатися, він працював у цій школі, а дитини гледячи на маму була дуже перелякана цими запитаннями. Знає, що нинішній чоловік позивачки ОСОБА_16 перешкоджав спілкуванню дитини із батьком. Його донька навчається разом з дитиною сторін та з її слів, дитину налаштовують проти батька.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що знає позивачку з 2014 року, вони були сусідами. Свідку відомо про конфлікти по відношенню батька до дитини, вона була присутньою, коли у лютому 2015 року відповідач ОСОБА_3 підвищив тон на дитину, смикав її, кричав, після чого втрутився чоловік позивачки ОСОБА_16 , відповідач застосував до останнього силу, викликали поліцію, при цьому дитина була налякана, плакала. Особисто відповідача свідок не знає, зі слів позивачки їй відомо про заборгованість по аліментах та те що батько не приймає участі в житті дитини. Коли при дитині заходила мова про батька, то вона казала, що не бажає із ним бачитись. Сім`я позивачки спокійна, позитивна, ніяких агресивних дій з боку чоловіка позивачки ОСОБА_19 по відношенню до неї чи дітей вона не бачила.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка у присутності представника Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Муханова А .І. та представника Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Сови Т.В. малолітня ОСОБА_5 показала, що зараз проживає разом із мамою та батьком (чоловіком матері), є братик. Із свого дитинства майже нічого не пам`ятає, тільки як святкували її 5 річчя, були дідусь та бабуся, тато подарував ролики та дідусь вчив на них кататися, що б це робив батько вона не пам`ятає. Коли проживали разом з мамою та відповідачем, то, тато ОСОБА_3 працював і тільки на вихідні бував вдома. Також не пам`ятає як ховалася від батька у дитячому садочку, коли він приходив. Попросила маму змінити школу, оскільки був конфлікт із дівчинкою та не пам`ятає щоб тато приходив до неї у школу і їй не відомо про те, що він її шукав. Позбавлення батьківських прав тата це її бажання і вона розуміє, що після цього він вже не буде приходити до неї і вона матиме інше прізвище - своєї нової родини. Вона не бажає бачитися з батьком, оскільки він кричить на маму, неї, але як саме це відбувалося вона вже не пам`ятає, а якось побився із її новим татом, після чого вона вже не бажає спілкуватися із батьком ОСОБА_22 , боїться його, не любить і він їй не подобається, нічого від нього не хоче. Коли тато місяць назад приходив до школи та розмовляв з вчителькою, то він її не відпускав, сказав щоб вона сиділа за партою, а їй це не подобалось, у зв`язку з чим у неї був нервовий зрив. Коли тато приходив до дому, саме вона не захотіла із ним спілкуватися. Мама не забороняла їй спілкуватися із батьком, казала, що якщо вона хоче то може спілкуватися, погане про нього мама не розповідала. Вона не розпитує маму про батька, оскільки це її не цікавить. Мама називає тата - біологічний батько, так зручно, при цьому вона розуміє що це рідний батько. Із нинішнім чоловіком матері - ОСОБА_23 у неї гарні стосунки, він завжди з нею і все їй купує. Від батька їй нічого не потрібно, вона не пам`ятає як батько хотів подарувати їй фотоапарат, пам`ятає тільки про телефон, однак у неї вже був телефон. Своїми бабусями дитина назвала маму мами ОСОБА_24 , бабусю мами - ОСОБА_25 , маму тата ОСОБА_26 ОСОБА_27 ; маму тата ОСОБА_28 вона не пам`ятає.

Вислухавши позиції сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (зараз ОСОБА_1 ) та ОСОБА_30 перебували у зареєстровану шлюбі з 12 січня 2008 року, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.08.2014 (т.1 а.с. 11).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року з ОСОБА_3 стягнуто на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 400 (п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с. 12-13).

На виконання вказаного рішення суду, Дніпровським районним судом м. Києва 28 січня 2015 року було видано виконавчий лист, який прийнято до примусового виконання постановою державного виконавця державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 13.03.2015 про відкриття виконавчого провадження ВП № 46855774 (т.1 а.с. 14).

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 20.03.2018 станом на 01.03.2018 заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва № 755/28170/14-ц від 28.01.2015 становить 16 400,00 грн (т.1 а.с. 18).

Із довідки АТ КБ «Приватбанк» від 19.09.2018 № 8M7R1BB778DM1IK4 ОСОБА_5 , згідно угоди від 13.12.2014, має картку Юніор терміном дії 03/18 (т.1 а.с. 158).

За даними психолого-педагогічної характеристики на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з інформацією про участь батьків у вихованні дитини, наданою за № 96 від 10.06.2015 Дошкільним навчальним закладом № 455, днз № 455 ОСОБА_5 відвідує з вересня 2014 року, іноді батько відвідував дитину у в дитячому закладі, але поспілкуватися із нею йому не вдавалося, тому що дитина не бажала йти до батька, дівчинка приходила, коли він приходив (т.1 а.с. 15).

Згідно із Інформацією про результати роботи та психологічний стан дитини на момент обстеження № 6/110 від 20.05.2015 Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді під час зустрічі дитини у присутності матері із батьком ОСОБА_3 дівчинка відверталась від нього, зреагувала роздратуванням, що може бути наслідком різкого поводження батька відносно дитини або агресії відносно її матері, свідком якої дівчинка була, з її слів. З ситуацією розлучення батьків дитина впоралась повністю, але ситуація, в якій перебуває сім`я через конфлікт з ОСОБА_3 , може в подальшому мати негативний вплив на особистісний розвиток дівчинки (т.1 а.с. 16).

Із довідки Навчально-виховного комплексу № 176 м. Києва В. від 15 березня 2018 року № 93 убачається, що ОСОБА_3 за період навчання в НВК № 176 м. Києва ОСОБА_5 (з 01.09.2017 по 15.03.2018) до директора не звертався; зі слів класного керівника ОСОБА_31 , ОСОБА_3 батьківські збори не відвідував та розвитком та досягненнями своєї доньки з часу зарахування її до навчального закладу у класного керівника та вчителів-предметників не цікавився (т. 1 а.с. 17).

У листі КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпровського району м. Києва № 15 від 15.03.2018 зазначається про те, що дитина, ОСОБА_5 знаходиться під наглядом в АЗПСМ № 1 з липня 2016, ОСОБА_3 не звертався до АЗПСМ № 1, розвитком, життям, здоров`ям дитини не цікавився (т. 1 а.с. 19).

ОСОБА_5 зарахована у такі діючі при школі НВК № 176 м. Києва гуртки: «Умілі ручки» (понеділок з 14.00 по 15.00), «Спортивно-бальні танці» (хореографічний гурток - вівторок, четвер з 15.00 до 16.00), гурток з вокалу (середа, субота з 15.00 до 16.30) (т.1 а.с. 187).

Відповідно до Інформації про результати роботи та психологічний стан дитини на момент обстеження № 15/178 від 12.07.2018 та Доповнення до інформаційної довідки № 15/178/1 від 12.07.2018 Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді під час розмови із дитиною з`ясовано, що із батьком ОСОБА_3 дівчинка бачилась всього кілька разів після діагностики 2015 року. Остання зустріч дівчинки з батьком її налякала, бачити його вона не бажає, при розмові про нього стає закритою, сумною, знервованою. Дитина проговорює, що не має бажання зустрічатись із ОСОБА_3 та його матір`ю - своєю бабусею, яку вона також бачила лише один раз після останньої діагностики. Зі слів ОСОБА_32 , батько не телефонує їй і її життям не цікавиться. З`ясовано, що з ситуацією розлученням батьків дитина впоралась повністю, що дитині комфортно в її сім`ї разом із мамою та вітчимом. ситуація, в якій перебуває сім`я дитини через конфлікт з ОСОБА_3 на даний час негативно впливає на емоційний стан дівчинки. На сьогодні немає підстав змінювати спосіб і стиль життя ОСОБА_32 - а саме проживання в сім`ї мами та вітчима. Конфлікти з ОСОБА_3 важливо вирішувати без залучення дитини. Ставлення дитини не є налаштованим проти нього. Дана позиція - це особисте ставлення десятирічної дівчинки. Думку дівчинки змінювати можливо, за умови зміни тактики спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_33 (т.1. а.с. 109-110, 111-112).

За Інформацією про результати роботи та психологічний стан дитини на момент обстеження № 42/142 від 07.02.2019 Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді спілкування в тому стилі і способі, який на цей час обирає ОСОБА_3 є недоцільним, навіть шкодить психоемоційному стану дівчинки. Батьку потрібно суттєво змінити стиль спілкування з донькою та викладання власної точки зору на ситуацію, яка має місце між ним, матір`ю дівчинки та ОСОБА_33 . ОСОБА_3 , зі слів матері - ОСОБА_1 , постійно ігнорує, призначений Комісією по захисту прав дітей час, виділений на зустрічі з донькою, просто не приходячи на зустрічі. попри це ОСОБА_3 приходить тоді, коли хоче, дуже рідко, без обговорення часу, коли дитина займається своїми справами, не запитуючи її, чи хотіла б вона з ним зустрітись. Враховуючи спосіб спілкування з донькою, можна стверджувати, що такі зустрічі є стресогенними для ОСОБА_32 та шкодять її психоемоційному стану (т.1 а.с. 201).

Відповідно до витягу із розпорядження від 23.10.2014 № 475 Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації визначено участь батька ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у формі спілкування з малолітньою дочкою кожної неділі місяця з 12-00 год до 18-00 год (т. 1 а.с. 19).

ОСОБА_3 із 01.06.2017 працює у ТОВ «ІТЦ «ІВІК» на посаді інженера сервісного центру та за час роботи виявив себе як дисциплінований працівник, надійний і кваліфікований фахівець у свої галузі, за характером спокійний та врівноважений; протягом усього періоду роботи жодної скарги на нього не надійшло, тільки позитивні відгуки (т.1 а.с. 62).

Відомості щодо трудової діяльності ОСОБА_3 убачаються із трудової книжки НОМЕР_2 (т.1 а.с.63-70).

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 26.12.2014, 08.11.2015, 08.12.2015, 19.03.2018, 30.03.2018, 27.04.2018 та у лютому 2018 року перераховано суми коштів на ім`я відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_34 , що підтверджується відповідними квитанціями та визнається відповідачем за зустрічним позовом (т.1 а.с.73-76, 78-80).

Із звіту про здійснення відрахувань та виплати ТОВ «ІТЦ ІВІК» від 11.05.2018 убачається розмір суми здійснених відрахувань з лютого по квітень 2018 року відносно ОСОБА_3 за виконавчим документом виконавчий лист № 755/28170/14-ц виданий Дніпровським районним судом м. Києва, Постанова ВП № 46855774 від 22.01.2018 (т.1 а.с. 77).

За даними довідки вих. № 58 від 17.07.2018, виданої ТОВ «Інженерно-технічний центр «ІВІК», ОСОБА_3 працює в Товаристві з 01.06.2017, на даний момент займає посаду інженера сервісного центру, нарахований дохід за період з 01.06.2017 по 30.06.2018: 53 582,54 грн (т.1 а.с. 167).

Дані відносно страхувальників застрахованої особи - ОСОБА_3 за період з грудня 2014 року по лютий 2018 року убачаються із інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (т.1 а.с.197).

ОСОБА_1 (зараз ОСОБА_1 ) в жовтні 2014 року була прийнята на роботу в ПП «Бест Фарма» на посаду комірниці; з травня 2015 року оформлена в декретну відпустку; на період роботи 2014-2015 її робоче місце знаходилось за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 165).

Згідно із Висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії № 8 від 13.06.2018) № 5670/41/3/103 від 23.06.2018, комісією з питань захисту прав дитини було встановлено, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у серпні 2014 року. З того часу малолітня ОСОБА_35 проживає разом із матір`ю, яка займається її вихованням та утриманням. На даний час родина проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в квартирі створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. На засідання комісії мати дитини ОСОБА_1 повідомила, що батько дитини не надає матеріальну допомогу на утримання доньки, не цікавиться її життям та здоров`ям, не турбується про духовний та фізичний розвиток. Батько дитини, ОСОБА_3 , категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Громадянин пояснив, що він постійно намагається спілкуватися з донькою, але йому не надають такої можливості. В 2014 році він навіть звертався до органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з питанням щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Громадянин і надалі бажає спілкуватися із донькою, бачитися та проводити з нею час, брати участь у її вихованні та утриманні. ОСОБА_3 попереджено про дотримання ним прав дитини та ознайомлено його про відповідальність передбачену законодавством України в разі порушення прав малолітньої дитини. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконуються батьківські обов`язки. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як на даний час недостатньо підстав (т.1 а.с. 82-83).

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини (протокол засідання Комісії № 17 від 26.12.2018) № 103/184/41/3 від 09.01.2019 комісією з питань захисту прав дитини було встановлено, що на засіданні Комісії батько дитини ОСОБА_3 пояснив, що він постійно намагається спілкуватися з донькою, але йому не дають такої можливості. Мати дитини ОСОБА_1 повідомила, що вона не заперечувала щодо спілкування з донькою, але батько не приходив до дитини, а на даний час малолітня ОСОБА_35 сама не бажає бачитися та спілкуватися з батьком. Малолітня ОСОБА_5 , 2008 р.н., була присутня на засіданні Комісії, при розмові про батька дівчинка була сумною, закритою. Зі слів дитини, бачити та спілкуватися з батьком вона не бажає. Приймаючи до уваги зазначене вище, керуючись ст. 158 Сімейного кодексу України, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування, в разі незадоволення позову про позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 , вважає за можливе визначити участь батька у вихованні дитини ОСОБА_5 у формі спілкування з малолітньою донькою кожної неділі місяця з 12-00 години до 18-00 години (т.1 а.с. 213-214).

Згідно із ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявив щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п. 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Згідно зі ст.ст. 11,12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці.

За ст. 15 цього Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 є батьком малолітньої ОСОБА_5 , після розірвання шлюбу позивач за первісним позовом із дочкою проживають окремо від відповідача. У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав, що приділяв дитині недостатньо уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що не має змоги у повному обсязі виконувати свої батьківські обов`язки через перешкоди, які чинить мати дитини ОСОБА_1 у його спілкуванні з дочкою. Щодо сплати аліментів, то йому певний час не було відоме місце проживання дитини та він не знав, яким саме чином може передавати кошти по сплаті аліментів. В подальшому він став надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. Вказане свідчить про те, що батько не втратив інтересу до дитини, бажає здійснювати свої батьківські обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас суд вважає, що позивачем за первісним позовом не було надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов`язками, які б безумовно свідчили про злісне ухилення відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, що у відповідності до вимог ст. 164 Сімейного кодексу України було б підставою для позбавлення його батьківських прав.

Слід зауважити, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка застосовується в якості санкції у випадках, коли здоров`я, фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Суд також приймає до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі Хант проти України (рішення від 7 грудня 2006 року) суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78)". У цьому рішенні також зазначено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Враховуючи фактичні обставини справи, приймаючи до уваги право дитини мати обох батьків і підтримувати з ними постійний зв`язок, враховуючи висновки служби у справах дітей, а також те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, суд вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не буде сприяти позитивному результату у долі дитини, який мав би настати після цього, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог первісного позову про позбавлення відповідача ОСОБА_22 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_32 . Також, в даному випадку суд вважає, що між колишнім подружжям існує конфліктна ситуація у зв`язку із створенням позивачем нової сім`ї, в якій виховується дитина, батьки якої не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини. При цьому враховуючи емоційний стан дитини, відповідачу слід змінити своє ставлення не тільки в питаннях її утримання, але й спілкування з дитиною, усвідомити її уподобання та інтереси, з урахуванням яких дійти порозуміння як з дитиною так і її матір`ю та її чоловіком.

Вирішуючи зустрічний позов про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні дитини з батьком, який проживає окремо від неї, суд приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Згідно із нормою ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Суд критично оцінює посилання позивача за зустрічним позовом щодо перешкод, що йому чиняться у спілкуванні з дитиною, оскільки за матеріалами справи убачається відсутність будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 перешкод позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, в тому числі щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання розпорядження про вирішення питання щодо участі батька у вихованні малолітніх дітей від 23.10.2014 № 475.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Звертаючись із зустрічними позовними вимогами про визначення способів участі ОСОБА_3 у вихованні ОСОБА_5 , а саме у вигляді особистого спілкування: - побачення п`ять разів на тиждень: з понеділка по п`ятницю з 15 до 18 години за місцем навчання доньки або за місцем проживання, перебування дитини; - необмежене спілкування з донькою ОСОБА_5 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною; - спільний відпочинок: першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; - побачення з дитиною кожної суботи з 10 год до 10 год неділі з правом збирати доньку за місцем проживання особисто, позивач за зустрічним позовом не звернув увагу на ту обставину, що такий графік спілкування з дитиною буде порушенням її інтересів, її прав на спілкування з родиною в якій дитина зростає, друзями. Крім того, такий графік спілкування батька з дитиною призведе до обмеження прав матері дитини, яка проживає з дитиною, займається її утримання та вихованням. При цьому суд звертає уваги на те, що необмежене спілкування батька з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, залежить виключно від бажання самого батька та дитини, а рішенням суду дитина не може бути зобов`язана на вчинення таких дій. Позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_3 розпорядження про вирішення питання щодо участі батька у вихованні малолітніх дітей від 23.10.2014 № 475, визначений час спілкування з дитино, який на даний час, з урахуванням стосунків між батьком дитини, самою дитино, буде достатнім для налагодження стосунків між батьком та дитиною. При цьому будь-яка зміна визначеної форми участі батька у вихованні доньки є передчасною, з огляду на складні та напружені відносини між батьками малолітньої дитини, а також батьком та дитиною.

Щодо вимог зустрічного позову про зобов`язання відповідача повідомляти ОСОБА_3 стосовно фактичного місця проживання, навчання, перебування дитини, у разі настання змін, повідомляти про це особисто батька дитини, то дані вимоги задоволенню також не підлягають, оскільки такий обов`язок покладено законом на того з батьків який проживає з дитиною, а судом під час розгляду даної справи по суті не було беззаперечно встановлено, що відповідач за зустрічним позовом приховувала від позивача адресу їх місця проживання, навчання дитини. Закон покладає і на позивача, як батька дитини з якою він спільно не проживає адекватно цікавитись життям дитини.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що зустрічний позов щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні дитини з батьком, який проживає окремо від неї, не вмотивований та не відповідає інтересам малолітньої дитини, і тому суд відмовляє у його задоволенні.

З урахуванням положень ч. 1, 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 151, 153, 157-159, 164 СК України, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 280, 281, 282, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі служби у справах дітей про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні дитини з батьком, який проживає окремо від неї - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повне судове рішення складено 18 липня 2019 року.

Суддя: