Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 280/1597/16-ц

провадження № 61-20976св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Коростишівська міська рада Житомирської області, Коростишівський спортивно-технічний клуб товариства сприяння обороні України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 січня 2017 року у складі судді Щербаченко І. В. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Коростишівської міської ради Житомирської області, Коростишівського спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України (далі - Коростишівське СТК ТСО України) про визначення меж земельної ділянки та зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 2003 року він є власником незавершеної з 1989 року будівництвом нежитлової двоповерхової споруди по АДРЕСА_1 , яка розміщена на комунальній земельній ділянці наданій міськвиконкомом у 1997 році в постійне безоплатне користування громадській організації Коростишівському СТК ТСО України. Надана земельна ділянка частково використовується клубом як автодром. Приміщення куплене ним у 2003 році й відповідно до редакції статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України чинних на час купівлі, він має право для отримання в користування земельну ділянку під спорудою. Рішенням сесії Коростишівської міської ради від 28 січня 2016 року № 67 (із урахуванням уточнення від 27 квітня 2016 року № 132) йому наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою для надання в оренду ділянки орієнтовною площею 0,06 га під спорудою і необхідної за нормами ДБН для її обслуговування. У вересні 2016 року виготовлений проект у межах площі ділянки відповідно до рішення міської ради. Проте керівництво клубу без поважного мотивування чи аргументації постійно ухиляється від здійснення процедури погодження меж між ділянками і підписання відповідного протоколу. Така невмотивована самоуправна позиція клубу у дотриманні правил вирішення земельного питання є протиправною і створює йому перешкоду в реалізації свого права на отримання в користування земельної ділянки під належною йому нерухомістю. Погодження меж із суміжним землекористувачем є виключно допоміжною формальною стадією в процесі оформлення проектної документації землеустрою.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати протиправними всупереч положень пунктів г), е) частини першої статті 96, частини третьої статті 103, частини першої статті 106, пункту б) частини другої статті 198 ЗК України безпідставне ухилення Коростишівського СТК ТСО України як суміжного землекористувача підписати з ним протокол погодження меж земельної ділянки та акта прийому-передачі межових знаків на зберігання від 26 вересня 2016 року як складових документів проекту землеустрою, виготовленого ПП «Земля поліського краю» на виконання рішення Коростишівської міської ради від 28 січня 2016 року № 67, а тому визнати узгодженими межі земельних ділянок між ним та Коростишівським СТК ТСО України згідно з цим проектом землеустрою; зобов`язати Коростишівську міську раду прийняти протокол та акт від 26 вересня 2016 року без підпису суміжного землекористувача (Коростишівського СТК ТСО України) у сукупності документів, виготовленого ПП «Земля поліського краю» проекту землеустрою на підставі рішення Коростишівської міської ради від 28 січня 2016 року № 67 (із уточненням від 27 квітня 2016 року № 132) та розглянути у порядку статті 123 ЗК України на сесії Коростишівської міської ради його заяву по суті питання щодо затвердження зазначеного проекту землеустрою без врахування відсутності в проектній документації підпису представника Коростишівського СТК ТСО України як суміжного землекористувача в протоколах (актах), які стосуються процедури погодження і визначення меж земельних ділянок в натурі та передачі межових знаків між ним. та Коростишівським СТК ТСО України.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що право позивача на завершення процесу оформлення оренди на земельну ділянку без погодження її межі із суміжним землекористувачем може бути захищено шляхом пред`явлення позову про надання дозволу на оформлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність без погодження в акті погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем та в актах приймання-передачі межових знаків на зберігання лише у випадку відсутності спору щодо межі між суміжними земельними ділянками та відсутності правових підстав для відмови суміжного землекористувача у погодженні межі земельної ділянки. Коростишівський СТК ТСО України відмовився погоджувати зазначені документи у зв`язку із наявністю спору між сторонами щодо меж земельних ділянок. Земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_1 розміром 1,6063 га знаходиться в постійному користуванні Коростишівського СТК ТСО України.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. З огляду на це, слід вважати, що спір про право у випадку не підписання акта погодження меж відсутній. З урахуванням того, що між сторонами існує спір щодо земельної ділянки, вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2017 року, в якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу а новий розгляд до суду апеляційної інстанції в іншому складі суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що він уже 13 років не може вирішити питання щодо оформлення землекористування під будинком, який йому належить на праві власності з 1989 року. Безпідставна відмова Коростишівського СТК ТСО України у погоджені меж земельної ділянки перешкоджає йому оформити право користування на неї .

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Судом установлено, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2009 року встановлено, що Пошуково-знімальна експедиція № 49 17 червня 2003 року продала ОСОБА_1 незавершену будівництвом споруду, розташовану по АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка, на якій розташований даний об`єкт, із 30 січня 1997 року належить Коростишівському СТК ТСО Українина праві постійного користування, що підтверджується відповідним державним актом серії ЖТ № 00097

Рішенням сесії Коростишівської міської ради Житомирської області від 28 січня 2016 року № 67 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 для обслуговування двоповерхової нежитлової споруди з метою надання її в оренду, за рахунок земель комунальної власності Коростишівської міської ради.

Суміжний землекористувач Коростишівський СТК ТСО України відмовився від погодження меж вказаних земельних ділянок, що підтверджується актом про відмову у погодженні меж земельної ділянки суміжним землекористувачем від 26 червня 2016 року, відповіддю директора Коростишівського СТК ТСО України від 29 вересня 2016 року.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свободпризначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 ЦПК України 2004 року та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи питання обґрунтованості вимог позивача, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав ОСОБА_1 , оскільки відмова Коростишівського СТК ТСО України підписати протокол погодження меж земельної ділянки та акта прийому-передачі межових знаків на зберігання, не є підставою для звернення позивача до суду із позовом про зобов`язання відповідача вчинити такі дії, оскільки між сторонами відсутній спір про право цивільне.

Із матеріалів справи убачається і сторонами не заперечується, що земельна ділянка, на якій знаходиться належна ОСОБА_1 споруда, з 30 січня 1997 року перебуває на праві постійного користування у Коростишівського СТК ТСО України, що підтверджується відповідним державним актом серії НОМЕР_1 .

Рішення сесії Коростишівської міської ради Житомирської області від 28 січня 2016 року № 67 про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 для обслуговування двоповерхової нежитлової споруди з метою надання її в оренду, не породжує у позивача законного інтересу, який міг би бути предметом судового захисту, оскільки надання органом місцевого самоврядування дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка не є вільною, не дозволяє позивачу отримати таку земельну ділянку у користування без рішення про припинення права постійного користування Коростишівським СТК ТСО України.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позову, оскільки у ОСОБА_1 відсутнє цивільне право, яке порушено і потребує захисту, а також відсутній законний інтерес.

Узагальнюючи викладене, суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої й апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач звернувся до суду за відсутності порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає судовому захисту.

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з порушенням наведених норм матеріального та процесуального права, тому підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших правових підстав.

Згідно із частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, а також неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, не звернули уваги на те, що між сторонами відсутній спір про право, оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, а тому відповідно до статті 412 ЦПК Українипідлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Коростишівської міської ради Житомирської області, Коростишівського спортивно-технічного клубу товариства сприяння обороні України про визначення меж земельної ділянки та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик