Постанова

Іменем України

22 липня 2019 року

м. Київ

справа № 236/780/16-ц

провадження № 61-34112св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області у складі судді Ткачова О. М. від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Постолової В. Г., Санікової О. С., Канурної О. Д., від 01 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що йому на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . 21 квітня 2013 року у його будинку сталася пожежа, причиною якої стало коротке замкнення електромережі на вводі до будинку.

Вказував на те, що пожежа стала наслідком порушення правил експлуатації електромережі самим енергопостачальником, через: неізольовану алюмінієву проводку на вводі будинку; неправильно встановлену електроопору збоку від будинку , оголену електропроводку від електроопори до чашечок на вводі будинку, яка проходила по фасаду більшої частини стіни у будинку і пересікала покрівлю впритик до шиферу. Внаслідок неналежного надання послуг енергопостачальником, яка призвела до пожежі будинку йому була спричинена майнова шкода, а також моральна шкода.

З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь 35 000 грн на відшкодування майнової шкоди та 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 вересня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності належних та допустимих доказів того, що винними діями відповідача позивачу завдано шкоду.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки довідкою № 1121 від 24 вересня 2013 року, виданою 21 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління ДСНС України у Донецькій області, встановлено лише орієнтовну причину пожежі, інших доказів, які б підтверджували, що шкода позивачу завдана саме відповідачем, матеріали справи не містять.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не надали належної правової оцінки всім доказам, які містяться в матеріалах справи, які підтверджують вину відповідача у пожежі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06 червня 2019 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Кривцової Г. В. та суддів: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 квітня 2013 року в будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу, сталася пожежа, внаслідок якої знищено повністю покрівлю житлового будинку.

ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» з 12 липня 2005 року надає позивачу послуги з постачанняелектричної енергії до вказаного будинку на підставі укладеного між сторонами договору на постачання та користування електричною енергією.

Відповідно до довідки № 1121 від 24 вересня 2013 року, виданої 21 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління ДСНС України у Донецькій області, орієнтовна причина пожежі - коротке замкнення електромережі на вводі до будинку.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже й підставою цивільно-правової відповідальності, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права (частина перша статті 23 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини другої статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною четвертою статті 61 ЦПК України 2004 року передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається, установлено, що пожежа у будинку, який належить позивачу, сталася орієнтовно з причини короткого замкнення електромережі на вводі до будинку, що підтверджується довідкою № 1121 від 24 вересня 2013 року, виданою 21 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління ДСНС України у Донецькій області (а. с. 9).

Вирішуючи спір, суди правильно виходили із того, що у довідці № 1121 від 24 вересня 2013 року, виданій 21 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління ДСНС України у Донецькій області, не зазначено остаточну причину пожежі, а зазначено лише орієнтовну її причину.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме з вини відповідача позивачу завдано майнову шкоду, матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження розміру шкоди, завданої позивачу.

Установивши вказані обставини, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення похідної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник