КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4516/2019 Головуючий у 1 інстанції - Остапчук Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Вербової І.М.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» Тузової Владислави Олександрівни та апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,

У С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору №SAMDN9081 від 29 лютого 2012 року, позивачем було внесено кошти на депозит у сумі 24000,00 доларів США.

На виконання умов договору №SAMDN4016 від 06 березня 2013 року, ОСОБА_2 було внесено на депозит кошти у сумі 20000,00 доларів США.

Вказував, що вимоги позивача від 05 лютого 2016 року щодо розірвання вказаних договорів та повернення коштів залишені Банком без відповіді. В результаті протиправної бездіяльності відповідача перед позивачем виникла заборгованість, що не погашена на день звернення до суду.

За таких обставин, ОСОБА_2 просив суд, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь 846 599,76 доларів США, що включає 24000,00 доларів США - сума вкладу, 12161,69 доларів США - сума відсотків, 2212 доларів США - 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, 808226,07 доларів США - 3% за кожний день прострочення на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договором №SAMDN9081 від 29 лютого 2012 року та 647 579,94 доларів США, що включає 20 000,00 доларів США - сума вкладу, 4 820,55 доларів США - сума відсотків, 1699,75 доларів США - 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, 621059,64 доларів США - 3% за кожний день прострочення на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договором №SAMDN4016 від 06 березня 2013 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за Договором №SAMDN9081 від 29.02.2012 24000,00 доларів США - суму вкладу та 7987,83 доларів США - суму відсотків.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за Договором №SAMDN4016 від 06.03.2013 20000,00 доларів США - суму вкладу та 4603,93 доларів США - суму відсотків.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 9162,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» Тузова В.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що Протоколомзасідання Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.05.2014 № 18 було прийнято рішення про припинення діяльності усіх відокремлених підрозділів Кримської філія ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим. Відповідно до Положення про філію «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк», затвердженого Протоколом Рішення Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.12.2011 № 50 - Кримська філія ПАТ КБ ПРИВАТБАНК самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операцій, самостійно складала та подавала звітність,передбачену чинним законодавством, відповідним державним органам, забезпечувалазбереження документів.

Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя саме після ухвалення рішення про це Правлінням Банку.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що наявність у позивача оригіналів Договорів, а також оригіналів квитанцій на зарахування коштів на рахунки, дійсно доводить факт укладання між сторонами договорів банківського вкладу та зарахування коштів на банківські рахунки, однак, з огляду на те, що Договір № №SAMDN9081 від 29.02.2012 був укладений сторонами на строк дії до 01.03.2013 (включно), а Договір №SAMDN4016 від 06.03.2013 на строк дії по 06.03.2014 (включно), то строки дії цих Договорів сплили до моменту припинення роботи Кримської філії на території АР Крим, а відтак, вкладник міг безперешкодно отримати свої кошти ще у 2014 році.

Отже, факт наявності у вкладника оригіналів договорів та квитанцій доводить лише факт укладання таких договорів, та не є належним доказом не виконання Банком умов договорів щодо повернення коштів за вкладами після закінчення строку їх дії.

Вказує, що при розрахунку процентів, що підлягали стягненню з відповідача, суд вийшов за межі позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , в свою чергу, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивач мав право заявити позовну вимогу про стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 закону України «Про захист прав споживачів» протягом одного року з вказаного моменту, тобто до 10.02.2017 року.

Зазначає, що судом неправомірно відмовлено в задоволенні стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, у зв`язку з тим, що позивачем заявлена вимога в іноземній валюті.

Представники апелянтів в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з підстав, що викладені в них.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив із того, що позивачем був доведений факт укладання Договору банківського вкладу №SAMDN9081від 29.02.2012 та Договору банківського вкладу №SAMDN4016 від 06.03.2013 та факт внесення коштів у розмірах 24.000 доларів США та 20.000 доларів США, відповідно, на банківські рахунки, зазначені у Договорах, та наявні підстави для задоволення позовних вимог в доведеній позивачем частині.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що 29.02.2012 між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу №SAMDN9081. Вклад «Стандарт, 12 місяців» на суму 24000,00 доларів США строком на 12 місяців, з 01.03.2012 по 01.03.2013, з процентною ставкою 8% річних. Номер депозитного рахунку: НОМЕР_1 . Відсоткова ставка на дату укладення договору становила 8% річних.

Згідно із пунктом 3 Договору, у випадку, якщо по закінченню строку вкладу, Клієнт не заявить Банку про відмову від продовження строку вкладу, то вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений в заяві. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки Клієнта в Банк.

Факт укладення сторонами договору №SAMDN9081 від 29.02.2012 та його зміст підтверджується оригіналом вказаного договору, що був досліджений судом першої інстанції в судовому засіданні під час слухання справи. Копія договору №SAMDN9081 долучена до матеріалів справи (а.с. 14).

На виконання умов вказаного договору позивачем внесено на депозитний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 24000.00 доларів США. що підтверджується квитанцією №62 від 29 лютого 2012 року (а.с. 15).

29 лютого 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору №SAMDN9081,згідно із якою відсоткова ставка по вкладу була збільшена на 0,5%, тобто загалом склала 8.5 % на строк до 01.03.2013 (а.с. 16).

Також судом установлено, що 06 березня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений наступний договір банківського вкладу №SAMDN4016 «Стандарт» на суму 20000,00 доларів США строком на 366 днів, по 06.03.2014 включно, з процентною ставкою за договором 8,5% річних. Номер депозитного рахунку НОМЕР_2 .

Пунктом 5 договору № SAMDN4016 передбачено, що у разі, якщо у строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, даний договір продовжується ще на один строк; договір продовжується неодноразово без явки клієнта. Факт укладення сторонами договору №SAMDN4016 від 06.03.2013 та його зміст підтверджується оригіналом вказаного договору, що був досліджений судом під час слухання справи судом першої інстанції. Копія договору № SAMDN4016 долучена до матеріалів справи (а.с. 17).

На виконання умов вказаного договору позивачем внесено на депозитний рахунок НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США, що підтверджується квитанцією №43 від 06 березня 2013 року (а.с. 18).

05.02.2016 позивач ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із двома письмовими заявами про відсутність наміру продовжувати дію договору №SAMDN9081 та договору №SAMDN4016. Зокрема, вимагав повернути усю суму вкладу і нараховані проценти (а.с. 19-20).

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань, є кредитором банку.

Відповідно до вимог ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із п.п. 7.1.1.,7.1.5. Закону України «Про платіжні системи» вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача з АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів за договорами депозиту з урахуванням відсотків, передбачених договором, у розмірі 7987,83 доларів США та 4603,93 доларів США.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території, оскільки окупаційна влада з 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ» ПАТ КБ «Приватбанк», є необгрунтованим.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно із п. 5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, у тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Виходячи із вищевикладеного, судом першої інстанції обгрунтовано не прийнято до уваги заперечення Банку щодо розміщення вкладу у відокремленому підрозділі ПАТ КБ «Приватбанк», розташованому у АР Крим, та прийняття рішення про припинення діяльності на території півострова філій ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки договір укладено між позивачем та юридичною особою ПАТ КБ «Приватбанк», місцезнаходження якої є м. Дніпро. Припинення діяльності відокремленого підрозділу само по собі не дає підстав для невиконання юридичною особою взятих зобов`язань відповідно до умов договору. Філія «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк», яка прийняла грошові кошти, діяла не у власних інтересах (інтересах філії), а в інтересах юридичної особи - ПАТ КБ «Приватбанк».

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 .

Колегія суддів також не приймає доводи відповідача в тій частині, що позивач не надав доказів того, що кошти банком йому не повернуті.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач стверджує, що він кошти банку передав, однак, не отримав їх на свою вимогу.

Банк не надав суду доказів та представник банку пояснив, що не може надати докази на підтвердження того, що зобов`язання банку перед клієнтом виконані та кошти, зараховані на депозитний вклад ОСОБА_2 повернуті.

Щодо доводів апеляційної скарги банку про те, що судом першої інстанції невірно розраховані проценти, які підлягають стягненню з банку на користь позивача, що суд вийшов за межі позовних вимог, то в цій частині колегія суддів вважає, що зазначені доводи є обґрунтованими , а рішення суду в цій частині повинно бути змінено.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_2 проценти за користування вкладом № №SAMDN9081 від 29.02.2012 він просив стягнути з банку за період з 1.03.2012 року по 11.06.2018 року, а судом стягнуті зазначені проценти по 22.11.2018 року, а тому за період з 4.05.2017 року по 11.06.2018 року нараховані проценти становлять 24 000х0,01х 402/365 = 2,64 долари США, а не 3,73 як стягнуто судом, тому відповідно вся сума що підлягає стягненню за цим вкладом повинна бути зменшена з 7987, 83 доларів США до 7 986,74 доларів США.

За вкладом № №SAMDN4016 від 06.03.2013 позивач просив стягнути проценти по 8.06.2018 року, а судом стягнуто по 22.11.2018 року, тому за період з 4.05.2017 року по 11.06.2018 нараховані проценти становлять 20000х0,01х369/ 365= 2,02 доларів США, а не 3, 11 долари США як стягнуто судом. Відповідно вся сума , що підлягає стягненню за цим вкладом повинна бути зменшена з 4 603, 93 долари США до 4 602, 84 долари США.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України місцевий суд прийшов до помилкового висновку про те, що підставою для такої відмови є розрахунок 3% річних у доларах США.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки боржник прострочив виконання грошового зобов`язання саме у валюті зобов`язання , то колегія суддів вважає, що в цій частині апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню та повинно бути в цій частині постановлено нове рішення про стягнення 3% річних за прострочення кожного із договорів саме у валюті зобов`язання, а саме: за договором №SAMDN4016 від 06.03.2013 підлягає стягненню1699, 75 доларів США, а за договором №SAMDN9081 від 29.02.2012 - 2 212 доларів США.

Така ж позиція Великої Палати Верховного Суду.

Щодо стягнення 3% пені за кожен день прострочки на підставі ст.. 10 Закону України «Про захист прав споживача» , то колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у стягненні зазначеної суми.

В решті рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права і повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» Тузової Владислави Олександрівни та апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зменшити суму нарахованих та стягнутих відсотків з АКБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за договором №SAMDN9081 від 29.02.2012 з 7 987, 83 долари США до 7 986,74 долари США.

Зменшити суму нарахованих та стягнутих відсотків з АКБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за договором № SAMDN4016 від 06.03.2013 з 4 603, 93 долари США до 4 602, 84 долари США.

В частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення 3 % річних Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_2 2 212 доларів США за прострочку виконання грошового зобов`язання за договором №SAMDN9081 від 29.02.2012.

Стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_2 1699, 75 доларів США за прострочку виконання грошового зобов`язання за договором № SAMDN4016 від 06.03.2013.

В решті рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15 липня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді: