Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 753/20273/17

провадження № 61-38576св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне підприємство з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ»,

представник відповідача - Федорчук Олександр Васильович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2018 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Кулікової С. В., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» (далі - КП «Житлоінвестбуд-УКБ») про стягнення пені за наслідками неналежного виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу прав на нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що відповідно до умов договору купівлі-продажу прав на нерухоме майно від 21 грудня 2015 року він зобов`язався передати грошові кошти у рахунок отриманих від відповідача майнових прав на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ціною (пункт 4.1 указаного договору) 1 287 090 грн, а КП «Житлоінвестбуд-УКБ» в термін до кінця ІІІ-го кварталу 2016 року зобов`язалося передати йому квартиру (пункт 3.1.1 указаного договору). Ним на виконання умов договору виконані зобов`язання - сплачена 100 % сума купівлі-продажу прав на нерухоме майно у розмірі 1 287 090 грн, проте відповідач зобов`язання не виконав у встановлений термін (строк), а тому відповідно до пункту 5.1 указаного договору за прострочення більше ніж на 180 календарних днів виконання зобов`язання, визначеного пунктами 3.1.1 або 3.1.6 цього договору, має сплатити йому пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за кожен день прострочення за період з 30 вересня 2016 року по 27 жовтня 2017 року, що становить 170 989 грн 02 коп.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з КП «Житлоінвестбуд-УКБ» зазначений розмір пені за указаний період часу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2018 року у складі судді Коренюк А. М. позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з КП «Житлоінвестбуд-УКБ» на користь ОСОБА_1 170 989 грн 02 коп. пені за наслідками неналежного виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу прав на нерухоме майно. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання - сплатив 100 % фінансування вартості майнових прав на житло, що становить 1 287 090 грн, проте КП «Житлоінвестбуд-УКБ» не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені договором, тобто у термін (строк) до кінця ІІІ-го кварталу 2016 року зобов`язання передати позивачу квартиру, як покупцю, не виконав. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань наступає відповідальність, передбачена пунктом 5.1 указаного договору, відповідно до умов якого за прострочення більше ніж на 180 календарних днів виконання зобов`язання, визначених пунктами 3.1.1 або 3.1.6 цього договору, продавець сплачує покупцеві пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Оскільки зобов`язання вчасно не виконані з вини відповідача, то вимоги позивача суд вважав обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Ураховуючи вимоги статті 258 ЦК України пеня повинна нараховуватися за один рік.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2018 року апеляційну скаргу КП «Житлоінвестбуд-УКБ» задоволено. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2018 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «Житлоінвестбуд-УКБ» про стягнення пені за наслідками неналежного виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу прав на нерухоме майно відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що умови зазначеного договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно погоджені сторонами та не оспорені. У розділі 1. («предмет договору») указаного договору сторони дійшли згоди викласти термін «квартира» у наступній редакції: майнові права/будь-які права, пов`язані з предметом договору, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування/, а також інші специфічні права та вимоги), що належать продавцеві, на спірну квартиру. Вважав таке визначення сторонами предмета договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно повністю відповідає визначенню майнових прав, як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі прав, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інших специфічних прав (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги, згідно частини третьої Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Тому доводи про те, що за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно покупцю у термін до кінця III-го кварталу 2016 року мало бути передано не індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру) з усіма притаманними йому властивостями, а виключно майнові права на ще неіснуюче майно апеляційний суд вважав обґрунтованими.

При цьому, апеляційний суд також виходив із того, що зазначеним договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно не встановлено терміну, у який продавець має отримати сертифікат відповідності, що свідчить про готовність об`єкта будівництва до експлуатації, та ввести в експлуатацію об`єкт будівництва. Тому висновки суду першої інстанції про те, що указані зобов`язання мають бути виконані КП «Житлоінвестбуд-УКБ» у термін до кінця III-го кварталу 2016 року, вважав помилковими як такі, що не узгоджуються зі змістом укладеного між сторонами договору.

Разом з тим, 12 січня 2016 року між сторонами спірного договору було підписано акт приймання-передачі майнових прав на спірну квартиру, що спростовує посилання позивача на порушення КП «Житлоінвестбуд-УКБ» пункту 3.1.1 указаного договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду є незаконною, необґрунтованою й такою, що прийнята з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що судом першої інстанції вірно встановлено порушення відповідачем умов спірного договору, зокрема не виконання ним взятих на себе зобов`язань щодо передачі йому до кінця ІІІ-го кварталу 2016 року спірної квартири, як індивідуально визначеного нерухомого майна. Оскільки зобов`язання не виконані вчасно з вини відповідача, то вважав обґрунтованими висновки районного суду про стягнення неустойки за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 вересня 2018 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Дарницького районного суду м. Києва зазначену цивільну справу.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2019 року указану справу призначено до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 21 грудня 2015 року між КП «Житлоінвестбуд-УКБ» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно (а.с. 2-4).

Відповідно до пункту 1.1 умов указаного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майнові права (будь-які права, пов`язані з предметом договору, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та вимоги), що належать продавцеві, на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (далі-квартира), майнові права на яку складають предмет договору, вимоги щодо якісних та кількісних характеристик якої визначені у додатку № 1 до цього договору, та сплатити продавцеві вартість переданих майнових прав, визначену у пункті 4.1 цього договору.

Згідно з пунктом 3.1 указаного договору продавець зобов`язаний: в термін до кінця III-го кварталу 2016 року передати відповідну квартиру в об`єкті будівництва покупцю (пункт 3.1.1 указаного договору); за вимогою покупця (його уповноваженого представника) надати інформацію стосовно виконання умов договору (пункт 3.1.6 указаного договору).

Відповідно до пункту 5.1 указаного договору сторони дійшли згоди, що за прострочення більш як на 180 календарних днів виконання своїх зобов`язань, визначених пунктами 3.1.1, або 3.1.6 цього договору продавець сплачує покупцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

На виконання умов договору ОСОБА_1 сплачено 100 % вартості майнових прав на квартиру у розмірі 1 287 090 грн (пункт 4.1 указаного договору), що підтверджується актом прийому-передачі майнових прав на квартиру від 12 січня 2016 року № 1/МП. Згідно з вказаним актом продавець передав покупцю майнові права на квартиру відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 21 грудня 2015 року (а.с. 5).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За умовами частини третьої статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 549, частиною другою статті 551 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що умови зазначеного договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно погоджені сторонами та не оспорені.

При цьому, апеляційний суд також вірно виходив із того, що зазначеним договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно не встановлено терміну, у який продавець має отримати сертифікат відповідності, що свідчить про готовність об`єкта будівництва до експлуатації, та ввести його в експлуатацію, тому висновки суду першої інстанції про те, що указані зобов`язання мають бути виконані КП «Житлоінвестбуд-УКБ» у термін до кінця III-го кварталу 2016 року, обґрунтовано вважав помилковими як такі, що не узгоджуються зі змістом укладеного між сторонами договору.

Також апеляційним судом вірно враховано, що 12 січня 2016 року між сторонами спірного договору було підписано акт приймання-передачі майнових прав на спірну квартиру, що спростовує посилання ОСОБА_1 на порушення КП «Житлоінвестбуд-УКБ» пункту 3.1.1 указаного договору.

Посилання касаційної скарги про те, що підписаний акт прийому-передачі майнових прав на квартиру є неналежним доказом прийняття самої квартири, як індивідуально визначеного нерухомого майна, є необґрунтованими з огляду на те, що саме про таку форму розрахунку у зазначеному договорі купівлі-продажу майнових прав та їх передачу за актом прийому-передачі сторони договору погодили у пункті 1.1 указаного договору, і такий доказ містить інформацію щодо сплати покупцем коштів за майнові права та отримання майнових прав від продавця після повної оплати їх вартості, а, отже, цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, відповідає вимогам статті 77 ЦПК України та є належним доказом у цій справі.

Доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови апеляційного суду, неповне з`ясування судами обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права при їх ухваленні не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі.

Інші доводи касаційної скарги висновки апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює,повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишити без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта