Постанова

Іменем України

25 липня 2019 року

м. Київ

справа № 707/2809/18

провадження № 61-10333св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду : Коротенка Є. В. (судді - доповідача), Бурлакова С. Ю.,

Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Чорнявська сільська рада Черкаського району Черкаської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 року у складі судді Суходольського О. М. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Бондаренка С. І., Вініченка Б. Б., Храпка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно земельно-облікових даних для ведення особистого підсобного господарства йому надана земельна ділянка, загальною площею 0,51 га, що знаходиться в адміністративних межах Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Згідно виготовленої у 2015 році технічної документації, фактичний розмір земельної ділянки, якою користується позивач становить 0,4068 га, в той час як у відповідності до рішення сільської ради цей розмір має становити 0,51 га.

ОСОБА_1 має намір приватизувати надану йому земельну ділянку, однак не може реалізувати своє право, оскільки відповідач ОСОБА_2 в 2014 році вже приватизував земельну ділянку, яка межує з його ділянкою, проте акт погодження меж земельної ділянки з позивачем, як із суміжним землекористувачем, відповідач не підписав.

Рішенням сесії Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 29 травня 2012 року № 14-7/VI затверджено акт комісії з врегулювання земельних відносин від 28 квітня 2012 року, відповідно до якого дозволено виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 у АДРЕСА_1

Про існування даного акту та рішення сільської ради позивач дізнався лише у 2015 році. У вказаному акті зазначено, що ОСОБА_1 нібито відмовився погоджувати акт погодження меж землекористування та комісія визначила, що ОСОБА_2 можна продовжувати приватизацію без погодження позивача, хоча до нього ніхто з цим питанням не звертався.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати незаконним та скасувати акт комісії з врегулювання земельних відносин від 28 квітня 2012 року; визнати незаконними та скасувати рішення Чорнявської сільської ради від 29 травня 2012 року № 14-7/VІ, яким затверджено акт комісії з врегулювання земельних відносин від 28 квітня 2012 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування акту комісії з врегулювання земельних відносин від 28 квітня 2012 року, визнання незаконним та скасування рішення Чорнявської сільської ради № 14-7/VI від 29 травня 2012 року, яким затверджено акт комісії з врегулювання земельних відносин від 28 квітня 2012 року, відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ненадання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідача за обставин виготовлення відповідної технічної документації, а небажання позивача погоджувати межі суміжних земельних ділянок, не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_2 на реалізацію свого права на приватизацію належної йому земельної ділянкипо АДРЕСА_1 .

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 рокубез змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасуватирішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд в порядку, визначеному законом.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції ухвалили рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 травня 2019 року вказана справа передана судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_1 рішеннями Чорнявської сільської ради Черкаського району була надана земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,51 га, яка розташована у адміністративних межах Чорнявської сільської ради Черкаського району.

Під час реалізації його сусідом ОСОБА_2 свого права на приватизацію наданої йому земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 , комісією з врегулювання земельних відносин, створеної Чорнявською сільською радою Черкаського району, 28 квітня 2012 року, складено акт про відповідність меж належної ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , земельно-обліковій документації, порушень не виявлено. Встановлено, що сусідній землекористувач ОСОБА_1 , який є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 , відмовляється підписувати акт погодження меж землекористування, і як вважає комісія - безпідставно і це не може бути причиною для відмови ОСОБА_2 у видачі державного акту на земельну ділянку.

Рішенням Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 29 травня 2012 року № 14-7/VI затверджено акт комісії з врегулювання земельних відносин про погодження меж між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та дозволено виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статі 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські, районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Статтею 12 Земельного кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій) передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини першої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно довідки управління Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області Головного управління Держземагенства у Черкаській області від 18 червня 2015 року № 31-28-04-1189/2-15 ОСОБА_1 надана земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,51 га, яка розташована у адміністративних межах Чорнявської сільської ради Черкаського району.

Під час реалізації ОСОБА_2 свого права на приватизацію наданої земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 , комісією з врегулювання земельних відносин, створеної Чорнявською сільською радою Черкаського району, 28 квітня 2012 року складено акт про відповідність меж належної ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , земельно-обліковій документації, порушень не виявлено. Встановлено, що сусідній землекористувач ОСОБА_1 , який є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 , відмовляється підписувати акт погодження меж землекористування, і як вважає комісія - безпідставно і це не може бути причиною для відмови ОСОБА_2 у видачі державного акту на земельну ділянку.

Відповідно до частини першої, третьої та п`ятої статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Рішенням Чорнявської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 29 травня 2012 року № 14-7/VI затверджено акт комісії з врегулювання земельних відносин про погодження меж між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та дозволено виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .

Як на підставу позовних вимог позивач посилався на те, що Чорнявською сільською радою Черкаського району при прийнятті оскаржуваного рішення та акту було порушено вимоги чинного законодавства і його права, а саме, рішення прийняте без погодження з ним меж між його земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача ОСОБА_2 . Разом із тим, погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами є обов`язковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який є невід`ємною частиною технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до пункту «б» частини другої статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами є складовою частиною кадастрової зйомки - комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки , яке мотивоване наявністю земельного спору, є формою реалізації прав останнього, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок.

Необхідно зауважити, що підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну діл янку , як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Такого ж висновку дійшла об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду в постанові від 23 січня 2019 року в справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що фактичний розмір земельної ділянки, якою він користується, становить 0.4068 га, однак жодного доказу на підтвердження цієї обставини ОСОБА_1 не надав. Не надано позивачем і доказів на підтвердження того, що вказане зменшення (при встановленні його наявності) могло відбутися внаслідок передачі частини земельної ділянки відповідачу.

При таких обставинах суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Верховний Суд встановив, що оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев