Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 363/2049/16-ц

провадження № 61-12209 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2017 року у складі судді Баличевої М. Б. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні майном та вселення.

Позовна заява мотивована тим, що з 11 березня 2000 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , а після зміни прізвища - ОСОБА_2 , від якого вони мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 березня 2011 року шлюб між ними розірвано.

На підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 березня 2011 року їм належить, кожному по 1/2 частці, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 71,1 кв. м, яка складається з трьох жилих кімнат, жилою площею 42,9 кв. м.

31 липня 2015 року ОСОБА_2 уклала шлюб з громадянином Франції ОСОБА_5 , який проживає у Франції. 18 січня 2016 року ОСОБА_2 разом з їх спільною донькою покинула територію України та виїхала на постійне проживання до свого чоловіка у Францію. До виїзду відповідачки на постійне місце проживання за кордон вона разом з малолітньою дитиною проживала у спірній квартирі, так як їх спільне життя не склалося унаслідок постійних сварок, він був вимушений винаймати інше житло. ОСОБА_2 замінила замки у зазначеній квартирі, чим перешкоджає йому у користуванні квартирою.

Відповідачка не збирається повертатись на постійне місце проживання до України, а дві кімнати вищевказаної квартири має на меті здавати в оренду через свого представника. Оскільки у подальшому він має намір одружитись та створити нову сім`ю, тому просив усунути перешкоди у користуванні квартирою, визначити порядок користування нею та вселити його у квартиру.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити йому у користування жилі кімнати, площею 9,5 кв. м (приміщення № 4) та 15,9 кв. м (приміщення № 7) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв. м, а жилу кімнату площею 17,5 кв. м (приміщення № 3) з прилеглим до неї балконом 1,6 кв. м залишити у користуванні ОСОБА_2 , коридор площею 11,7 кв. м (приміщення № 1), кухню площею 9,1 кв. м (приміщення № 2), ванну кімнату площею 2,8 кв. м (приміщення № 5), туалет площею 1,4 кв. м (приміщення № 6) залишити у спільному користуванні сторін; зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні виділеними йому жилими кімнатами, площею загального користування шляхом надання доступу до вказаних приміщень та ключів від спірної квартири і вселити його у цю квартиру, оскільки відповідачка змінила замки у квартирі й у нього відсутній доступ до квартири.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 їх малолітня дочка постійно проживала з нею у квартирі АДРЕСА_1 . Для кращого розвитку дитини і досконалого вивчення нею французької мови вони вирішили з дочкою виїхати за кордон до Франції, де вона навчається у коледжі. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року було надано дозвіл їх дочці, у супроводі матері на тимчасовий виїзд за кордон, без згоди батька, на навчання.

На момент навчання їх дочки у коледжі вони проживають у її теперішнього чоловіка - ОСОБА_5 у Франції, проте на час канікул у дитини вона разом зі своєю сім`єю постійно їздять до України, де проживають у спірній квартирі.

Вона не мала намір звертатись до суду з позовом до ОСОБА_1 щодо встановлення порядку користування вищевказаною квартирою, хоча останній у період її відсутності замінив замки в їх квартирі, поставив її під охорону та уклав договір з товариством з обмеженою відповідальністю «Охороннедетективне агентство «Безпека Сервіс». За власні кошти вона була вимушена розірвати зазначений договір і замінити замки у квартирі. Крім того, вона пропонувала ОСОБА_1 зробити дублікат ключів від квартири, проте останній відмовився.

З урахуванням викладеного ОСОБА_2 просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити їй та їх малолітній дочці у користування жилі кімнати площею 9,5 кв. м (приміщення № 4) та 15,9 кв. м (приміщення № 7) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв. м, а жилу кімнату площею 17,5 кв. м (приміщення № 3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв. м виділити у користування ОСОБА_1 , коридор площею 11,7 кв. м (приміщення № 1), кухню площею 9,1 кв. м (приміщення № 2), ванну кімнату площею 2,8 кв. м (приміщення № 5) та вбиральню площею 1,4 кв. м (приміщення № 6) залишити у спільному користуванні.

Протокольною ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22 листопада 2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: виділено ОСОБА_2 у користування жилі кімнати площею 9,5 кв. м (приміщення № 4) та 15,9 кв. м (приміщення № 7) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв. м, а жилу кімнату площею 17,5 кв. м (приміщення № 3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв. м виділено у користування ОСОБА_1 Коридор площею 11,7 кв. м (приміщення № 1), кухню площею 9,1 кв. м (приміщення № 2), ванну кімнату площею 2,8 кв. м (приміщення № 5) та вбиральню площею 1,4 кв. м (приміщення № 6) залишено у спільному користуванні. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні виділеними ОСОБА_1 жилою кімнатою площею 17,5 кв. м (приміщення № 3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв. м шляхом надання доступу до вказаних приміщень та ключів від квартири АДРЕСА_1 .

Вселено ОСОБА_1 до жилої кімнати площею 17,5 кв. м (приміщення № 3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв. м. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками спірної квартири, право власності є непорушним, останні мають право проживати у спірному житловому приміщенні, тому ОСОБА_1 слід усунути перешкоди у користуванні квартирою та вселити його у цю квартиру.

Оскільки між сторонами склалися неприязні стосунки та вони не можуть домовитись щодо спільного користування квартирою, а тому цей порядок підлягає встановленню шляхом виділення ОСОБА_1 жилої кімнати площею 17,5 кв. м, а ОСОБА_2 житлових кімнат площею 9,5 кв. м та 15,9 кв. м, оскільки враховано інтереси їх малолітньої дитини, яка проживає з ОСОБА_2 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на порядок встановлення користування квартирою між її співвласниками доводи ОСОБА_1 про те, що у подальшому він має намір одружитися і створити сім`ю, у зв`язку з чим йому необхідно дві кімнати у спірній квартири, не впливають, оскільки осіб, які не є співвласниками квартири, встановлення порядку користування такою квартирою, не стосується. Малолітня дитина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживає разом з матір`ю, іншого житла немає. Таким чином, судом першої інстанції правильно визначено порядок користування сторонами спірною квартирою з урахуванням інтересів їх малолітньої дитини. Посилання ОСОБА_1 на те, що виділені у користування ОСОБА_2 житлові приміщення будуть здаватися нею в оренду у цих правовідносинах правового значення не мають й не доведені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 363/2049/16-ц з Вишгородського районного суду Київської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року зазначену справу призначено до розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 разом з їх спільною малолітньою дитиною проживає у Франції, приїжджає до України лише на канікули. Тому ОСОБА_1 вважав за доцільне виділити йому у користування дві кімнати, які у загальній площі менші третьої кімнати, оскільки він проживає з цивільною дружиною та має намір на створення сім`ї. Такий порядок користування не порушить прав їх малолітньої дитини.

Доводи особи, яка подала заперечення

У серпні 2017 року ОСОБА_2 подала заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. Порядок користування спірною квартирою визначено відповідно до положень закону та встановлених обставин у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 11 березня 2000 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , а після зміни прізвища - ОСОБА_2 , від якого вони мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 березня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

На підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 березня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить,кожному по 1/2 частці, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 71,1 кв. м, яка складається з трьох жилих кімнат жилою площею 42,9 кв. м., а саме: жила кімната (приміщення № 4) площею 9,5 кв. м, жила кімната (приміщення № 7) площею 15,9 кв. м з прилеглими до неї балконом площею 1,6 кв. м, жила кімната (приміщення № 3) площею 17,5 кв. м з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв. м, коридор (приміщення № 1) площею 11,7 кв. м, кухня (приміщення № 2) площею 9,1 кв. м, ванна кімната (приміщення № 5) площею 2,8 кв. м та вбиральня (приміщення № 6) площею 1,4 кв. м.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами другою та третьою статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши фактичні обставини справи, дійшли правильного висновку про те, що співвласниками спірної квартири є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , право власності останніх є непорушним, вони мають право вільно володіти й розпоряджатись своїм майном, унаслідок чого ОСОБА_1 слід усунути перешкоди у користуванні квартирою та вселити його у цю квартиру.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що оскільки між сторонами склалися неприязні стосунки та вони у добровільному порядку не можуть домовитись щодо спільного користування квартирою, а тому цей порядок підлягає встановленню шляхом виділення ОСОБА_1 жилої кімнати площею 17,5 кв. м, а ОСОБА_2 житлових кімнат площею 9,5 кв. м та 15,9 кв. м, оскільки враховано інтереси їх малолітньої дитини, яка проживає з ОСОБА_2 та іншого житла вони не мають.

Такі висновки не змінюють розміру часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві власності на спільне майно та не порушують їх прав, як співвласників квартири.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 разом з їх спільною малолітньою дитиною проживає у Франції, приїжджає до України лише на канікули, тому за доцільне виділити ОСОБА_1 у користування дві кімнати, безпідставні, оскільки судами при встановленні порядку користування спірною квартирою було враховано інтереси співвласників цієї квартири і їх малолітньої дитини, яка проживає з ОСОБА_2 .

Посилання касаційної скарги на те, що ОСОБА_1 проживає з цивільною дружиною та має намір на створення сім`ї, у зв`язку з чим йому необхідно дві кімнати у спірній квартири, на увагу не заслуговують, так як на правовідносини, які виникли між сторонами, не впливають, оскільки у справі вирішується питання між співвласниками спірної квартири щодо порядку користування нею, з урахуванням інтересів малолітньої дитини сторін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк