Справа № 495/3894/19
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

16 липня 2019 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі судді Заверюха В.О.,

при секретарі Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради до ОСОБА_1 про витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2019 року заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_1 та просить суд витребувати від ОСОБА_1 на користь Затоківської селищної ради земельну ділянку площею 0,0334 га. для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ).

Свій позов мотивує тим, що рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року №2747 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва ОСОБА_2 площею 0,0334 га. по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ). На підставі вказаного рішення селищної ради реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Макаренко О.В. видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 , індексний номер: 32566174 від 22.01.2015 на земельну ділянку площею 0,0334 га. по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ), зареєстроване згідно рішення державного реєстратора Алексєєнко В.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.01.2015 року №18795269. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 02.08.2017 року по справі №495/8569/16-ц позовну заяву першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_3 та інших (всього 18 чоловік) задоволено та визнано незаконним та скасовано рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року №2747 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_3 та іншим (всього 19 чоловік) для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 », визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 , індексний номер: 32566174 від 22.01.2015 року, видане реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Макаренко Олені ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0334 га. по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ). Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 після набуття права власності на спірну земельну ділянку здійснила її відчуження на користь ОСОБА_1 згідно договору дарування від 26.01.2015 року серії 107, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., зареєстрований згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.01.2015 року №18844009. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 02.08.2017 року по справі №495/8569/16-ц встановлено незаконність рішення селищної ради щодо передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки. Таким чином, в результаті прийняття незаконного рішення селищної ради щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності територіальної громади смт.Затока безпідставно, у зв`язку з чим підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння на користь позивача.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2019 року цивільна справа за позовом заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради до ОСОБА_1 про витребування майна, передана на розгляд судді Шевчук Ю.В.

Ухвалою суду від 08.05.2019 року суддею Шевчук Ю.В. заявлено самовідвід від розгляду даної справи з підстав того, що ОСОБА_5 працювала на посаді помічника судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю.В. Відповідач по справі - ОСОБА_1 є рідною тіткою ОСОБА_6 . Тому, для того, щоб у сторін не виникало сумніві у неупередженості та необ`єктивності судді при призначення судових засідань та при розгляді даної справи, суддею Шевчук Ю.В. подано заяву про самовідвід.

Згідно розпорядження №142 від 13.05.2019 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу судової справи, у зв`язку із самовідводом судді Шевчук Ю.В., по справі призначено повторний автоматичний розподіл даної судової справи та справа передана на розгляд судді Прийомовій О.Ю.

Ухвалою суду від 14.05.2019 року суддею Прийомовою О.Ю. заявлено самовідвід від розгляду даної справи, ОСОБА_5 працювала на посаді помічника судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю.В., відповідач по справі - ОСОБА_1 є рідною тіткою, то сторони можуть поставити під сумнів законність дій та неупередженість судді Прийомової О.Ю.

Згідно розпорядження №150 від 15.05.2019 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу судової справи, у зв`язку із самовідводом судді Прийомової О.Ю., по справі призначено повторний автоматичний розподіл даної судової справи та справа передана на розгляд судді Боярському О.О.

Ухвалою суду від 17.05.2019 року суддею Боярським О.О. заявлено самовідвід від розгляду даної справи з підстав того, що ОСОБА_5 займала посаду помічника судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського ОСОБА_7 . ОСОБА_7 . та перебувала у безпосередньому підпорядкуванні судді, а відповідач по справі - ОСОБА_1 є рідною тіткою ОСОБА_6 .

Згідно розпорядження №153 від 21.05.2019 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу судової справи, у зв`язку із самовідводом судді Боярського О.О., по справі призначено повторний автоматичний розподіл даної судової справи та справа передана на розгляд судді Заверюха В.О.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.05.2019 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.05.2019 року заяву про витребування доказів задоволено та від ОСОБА_1 витребувано належним чином засвідчена копія договору дарування.

В судовому засіданні прокурор позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені в позові.

В судове засідання відповідач не зявилась, але 16.07.2019 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи у її відсутність, позов визнає.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд дослідивши матеріали справи, докази, встановив.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Затоківська селищна рада, як орган місцевого самоврядування, який відповідно до ст.12 Земельного кодексу України має здійснювати контроль за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного, містобудівного та екологічного законодавства неналежним чином здійснює владні повноваження, що свідчить невжиття жодних заходів стосовно захисту інтересів держави щляхом внесення позову про витребування спірної земельної ділянки на користь селищної ради.

Вказаним і обумовлюється необхідність представництва прокурором інтересів держави в особі Затоківської селищної ради.

Згідно з ст.145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

Рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року №2747 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва ОСОБА_2 площею 0,0334 га. по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ).

На підставі вказаного рішення селищної ради реєстраційною службою Білгород- Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Макаренко О.В. видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 , індексний номер: 32566174 від 22.01.2015 року на земельну ділянку площею 0,0334 га. по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ), зареєстроване згідно рішення державного реєстратора Алексєєнко В.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.01.2015 року №18795269.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.08.2017 року по справі №495/8569/16-ц позовну заяву першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_3 та інших (всього 18 чоловік) задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року №2747 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_3 та іншим (всього 19 чоловік) для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ».

Визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 , індексний номер: 32566174 від 22.01.2015 року, видане реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Макаренко Олені ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0334 га. по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1 ).

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 після набуття права власності на спірну земельну ділянку здійснила її відчуження на користь ОСОБА_1 , що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 26.01.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., зареєстрований в реєстрі за №107, зареєстрований згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.01.2015 року №18844009.

Спірна земельна ділянка має бути витребувана на користь Затоківської селищної ради, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ст.2 ЗК України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Відповідно до ч.1 ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ст.16 ЦК України, кожна особа має правом звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється також шляхом відновлення стану земельної ділянки який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угод недійними та інше.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.08.2017 року по справі №495/8569/16-ц встановлено незаконність рішення селищної ради щодо передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, в результаті прийняття незаконного рішення селищної ради щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності територіальної громади смт.Затока безпідставно, у зв`язку з чим підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння на користь позивача.

Відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно п.п.25, 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно положень ч.1 ст.388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.

Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Таким чином, статтею 388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею.

Під час відчуження об`єктів комунальної власності воля територіальної громади, як власника майна, оформлюється відповідно до п.30 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, територіальна громада, як власник об`єкту комунальної власності, делегує відповідному органу місцевого самоврядування (раді) повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені в її інтересах, виключно у спосіб та в межах повноважень передбачених законодавством.

Тобто, воля територіальної громади, як власника, може виражатись лише у таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

А тому, здійснення відповідною радою права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може оцінюватись вираженням волі територіальної громади, як власника, на вибуття такого майна з його (власника) володіння.

Такого висновку щодо застосування положень ст.388 ЦК України дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 05.10.2016 року у справі №916/2129/15.

Згідно рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 за №3-рп/99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.

Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інш.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. В тому числі такі випадки передбачені ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Так, згідно пункту 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду України, прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ, організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

Як вбачається з пункту 2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду України, під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та об`єктом права власності українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно положень ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування» Затоківська селищна є представницьким виборним органом місцевого самоврядування, який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

За вимогами п.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно ст.142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є поряд з іншим земля й природні ресурси, що є у власності територіальних громад.

Відповідно до ст.143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до ст.80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Статтею 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності.

Підставою для набуття територіальною громадою в особі Затоківської селищної ради права комунальної власності на землю є безоплатна передача їй землі державою. Оскільки право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів, кожне порушення закону щодо безпідставного заволодіння комунальною власністю є порушенням державних інтересів.

Порушення інтересів територіальної громади смт.Затока полягають у незаконному набутті ОСОБА_2 та в подальшому ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку комунальної власності площею 0,0334 га.

До спірних правовідносин про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Прийняття незаконного рішення про передачу у власність земельної ділянки комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Таким чином, регулювання земельних відносин з порушенням законодавства України спричиняє державі і територіальній громаді економічні збитки, перешкоджає здійсненню передбаченого Конституцією України права власності на землю, тягне нераціональне використання земель.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача також підлягають стягненню з відповідача на його користь витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1921 грн..

Керуючись ст.ст.12, 13, 49, 56, 76, 77, 80, 81, 133, 141, 200, 206, 207, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради до ОСОБА_1 про витребування майна - задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_1 , ідентифікційний номер НОМЕР_3 на користь Затоківської селищної ради земельну ділянку площею 0,0334 га. для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1 ).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи,зазначений строк обчисляються з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.О.Заверюха