Постанова

Іменем України

15 липня 2019 року

м. Київ

справа № 175/1512/16-ц

провадження № 61-16658св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Олександрівська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - Дніпропетровська місцева прокуратура № 3,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Макарова М. О., Максюти Ж. І., Петешенкової М. Ю., від 18 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що йому, як члену садівничого товариства була надана у користування земельна ділянка площею 0,10 га, розташована на землях садівничого товариства «Васильок» за № НОМЕР_1 , на території Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На цій земельній ділянці розташований садовий будинок загальною площею 128 кв. м, право власності на який зареєстровано за ним.

Посилаючись на те, що у 2011 році Дніпропетровською районною державною адміністрацією у Дніпропетровській області йому було відмовлено у безоплатній приватизації вказаної земельної ділянки, просив визнати за ним право власності на цю земельну ділянку.

У липні 2016 року ОСОБА_2 також звернувся до суду із позовом до Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 передав йому у фактичне користування земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану на землях садівничого товариства «Васильок» за № 101. Крім того, біля цієї ділянки знаходиться земельна ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,10 га, яка також розташована на землях садівничого товариства «Васильок» на території Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На цій земельній ділянці розташований садовий будинок загальною площею 24,5 кв. м, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не передав йому у власність обіцяну земельну ділянку за № НОМЕР_1 із переоформленням та передачею всіх необхідних документів на його ім`я, просив визнати за ним право власності на земельні ділянки №№ НОМЕР_1 та 102.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Шабанова А. М. від 18 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану на землях садівничого товариства «Васильок» за № НОМЕР_1 , на території Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням для ведення садівництва.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану на землях садівничого товариства «Васильок» за № НОМЕР_2 , на території Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням для ведення садівництва.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачам незаконно та необгрунтовано в порушення статті 35 ЗК України було відмовлено у безоплатній приватизації земельних ділянок, оскільки ними отримано всі необхідні погодження, складено технічну документацію. Зазначене є підставою визнати право власності на земельні ділянки за позивачами.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 08 липня 2017 року про виправлення описки, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних доказів того, що позивачам органами місцевого самоврядування було відмовлено у розгляді їх заяв про приватизацію спірних земельних ділянок. Оскільки позивачі не вчинили передбачені законодавством дії для приватизації спірних земельних ділянок, звернення до суду з вимогами про визнання права власності на земельні ділянки є передчасним, позовні вимоги не грунтуються на законі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки відмові Дніпропетровської райдержадміністрації, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було дотримано процедуру приватизації земельної ділянки, зокрема подано заяву із необхідними до неї додатками та дійшов необгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовів.

Відзив на касаційну скаргу

У травні 2017 року від Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 надійшло заперечення на касаційну скаргу, в якому вона посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухваленого у справі рішення суду апеляційної інстанції. Зазначає, що законодавством визначено виключний порядок передачі земельних ділянок у власність громадян, а рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог статей 116, 118 ЗК України.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 714/854/15-ц (провадження № 61-27905св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

04 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником садового будинку, що розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 , площею 0,10 га, а ОСОБА_2 є власником садового будинку, що розташований на земельній ділянці № НОМЕР_2 , площею 0,10 га. Вказані земельні ділянки розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні садівничого товариства «Васильок» на підставі державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 на території Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а. с. 42-45).

У грудні 2011 року позивачі звернулися до Дніпропетровської районної державної адміністрації із заявами про надання їм в порядку безоплатної приватизації вказаних земельних ділянок.

Листами від 16 та 26 грудня 2011 року за підписом голови Дніпропетровської райдержадміністрації повідомлено позивачам, що надані ними заяви, довідки-підтвердження та всі додатки підписані головою садівничого товариства ОСОБА_3 , хоча в довідці головного управління статистики у Дніпропетровській області керівником зазначено ОСОБА_4 . Печатка також не відповідає інформації, визначеній в свідоцтві про державну реєстрацію садівничого товариства та довідки статистики, у зв`язку з чим рекомендовано звернутись до садівничого товариства з клопотанням привести документи у відповідність з реєстраційними даними та повторно звернутися із вказаним питанням до Дніпропетровської районної державної адміністрації (а. с. 7, 34).

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Порядок оформлення права власності на земельну ділянку регламентується положеннями ЗК України.

Відповідно до статті 81, 116 ЗК України,громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою, восьмою та дев`ятою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у приватну власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Встановивши, що відносно позивачів не ухвалювалось рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про передачу у власність земельних ділянок №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 у садівничому товаристві «Васильок», які є необхідною передумовою виникнення права власності на земельні ділянки виходячи із норм статті 116 ЗК України, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що Дніпропетровською райдержадміністрацією безпідставно відмовлено у задоволенні їх заяв про приватизацію земельних ділянок не спростовують висновків суду про відмову у позові. Так, матеріалами справи встановлено, що компетентним органом позивачам не відмовлено у наданні земельних ділянок, а направлено подані документи на доопрацювання (а. с. 7, 34). Позивачі не оскаржували такі дії компетентного органу виконавчої влади. Суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у власність.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 цього Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачемдокумента, який посвідчує його право власності.

Статтею 60 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи судами, на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, враховуючи те, що позивачами не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили порушення їх прав, а обставини, посилаючись на які ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визнати за ними право власності на вказані ними спірні земельні ділянки, не свідчать про наявність передбачених законом підстав для визнання за ними права власності на ці земельні ділянки, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара