ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5348/19 Справа № 211/7359/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач за первісним позовом - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року, яке постановлено суддею Ткаченко С.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 25 лютого 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.08.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії, передбачені цим договором.

У порушення умов вище вказаного договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувавла, у зв`язку з чим, станом на 31.10.2015 року у відповідачи утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 21066,05 грн., яка складається з 13703,32 грн. - заборгованості за кредитом, 5432,39 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 451 грн. - заборгованості за пенею та комісією, та штрафи - 500 грн. (фіксована частина) і 979,34 грн. (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь, а також вирішити питання відшкодування судового збору.

17 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» який обґрунтовано тим, що вона не має боргових зобов`язань перед банком. Додані банком докази не можуть підтверджувати факт існування боргу. З умов кредитного договору вбачається, що кошти були надані в споживчих цілях для особистих потреб позичальника. Таким чином, оспорюваний кредитний договір є договором споживчого кредиту. Вважає що договір про надання споживчого кредиту за № НОМЕР_3 від 02.08.2012 року є таким, що не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим, суперечить принципу добросовісності та повинен бути визнаний недійсним.

У 2015 році ПАТ КБ «ПриватБанк» не попередивши її щодо заборгованості, почав здійснювати нарахування заборгованості грошових коштів.

Крім того зазначила, що при укладанні кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» не лише порушив вимоги законодавства України, але й умисно ввів її в оману. Так кредитний договір повинен укладатися в порядку, визначеному законом, а його умови повинні відповідати як загальним вимогам, встановленими ст. ст. 3,6,13,203, 215, 227, 627 ЦК України, так і вимогам спеціального законодавства, зокрема ЗУ «Про захист прав споживачів».

В порушення законодавства банком було порушено цілий ряд актів законодавства, так не було виконано з нею переддоговірну роботу. Їй не була надана інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту. Було порушено вимоги закону щодо ціни, яка є істотною умовою кредитного договору.

Встановлення плати за дії, які банк здійснює в процесі кредитування , в даному випадку - надання кредитних ресурсів є підприємницькою діяльністю, що вводить в оману, згідно ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Будь які видатки, пов`язані зі здійсненням тієї чи іншої банківської операції, банк може включити до вартості договору, в даному випадку - сформувати кредитну ставку з врахуванням цих видатків.

Дискримінаційними є також умови, викладені у договорі - декларативно надаючи право Позичальнику на дострокове погашення заборгованості.

У відповідності до кредитного договору - за прострочення повернення та/або сплати кредитних ресурсів, позичальник сплачує пеню з розрахунку 5 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених у договорі, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Встановлення пені в такому розмірі свідчить про порушення принципів справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства.

Зауважує на тому, що діями банку їй була спричинена моральна шкода, яку позивачка оцінює у 16000 грн., яка полягає у тому, що близько 11 місяців їй на телефон поступали дзвінки від співробітників банку з вимогами про сплату грошових коштів і кожного разу сума озвучених сум збільшувалась. Такими діями її стан здоров`я було погіршено та вона зазнала стресу, у зв`язку із чим їй довелось звертатися до лікарів та витрачати кошти на ліки.

Вважаючи що дії банка є такими, що порушують її права, як споживача, позивачка, уточивши свої позовні вимоги, в останній їх редакції, просила суд визнати недійсним та таким що вчинений внаслідок обману кредитний договір № НОМЕР_3 від 02.08.2012 року, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь збитки у подвійному розмірі в сумі 16000 грн., моральну шкоду у розмірі 16000 грн., та незаконно стягнуті грошові кошти в розмірі 21066,05 коп.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.08.2012 року, що виникла станом на 31.10.2015 року, у розмірі 19586 грн. 71 коп., з яких: 13703 грн. 32 коп. - заборгованості за кредитом, 5432 грн. 39 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 451 грн.- заборгованості за пенею та комісією.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1218 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, зокрема посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не було залишено без розгляду позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» через багаторазову неявку представника АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання.

Зауважує на тому, що нею, на погашення заборгованості за кредитним договором, було сплачено 16000 грн., які не відображені в рішенні суду, а нею було отримано лише 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. При цьому судом першої інстанції не було досліджено з якого саме рахунку виникла заборгованість, з чого вона складалась, та з якої суми нараховувались відсотки та в якому розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, Ковальову А.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 серпня 2012 року, у відповідності до заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ПАТ «КБ «Приватбанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до наданих суду першої інстанції Умов та Правил надання банківських послуг відсотки за користування кредитом встановлені у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежу по якому-небудь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. фіксована частина та 5% від суми позову.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за наданим позивачем розрахунком, станом на 31.10.2015 року у відповідачки утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 21066,05 грн., яка складається з 13703,32 грн. - заборгованості за кредитом, 5432,39 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 451 грн. - заборгованості за пенею та комісією, та штрафи - 500 грн. (фіксована частина) і 979,34 грн. (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив наявності правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом та заборгованості за пенею та комісією.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення всіх складових заборгованості за кредитним договором, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, між ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, 02.08.2012 року було укладено в письмовій формі кредитний договір SAMD№ 3912 та відповідачці була надана кредитна картка «Універсальна» за № НОМЕР_3 (том 1 а.с.178).

Колегією суддів досліджено виписку за рахунком ОСОБА_1 , з якої вбачаються операції за карткою № НОМЕР_3 , зокрема, зняття готівкових коштів, оплата товарів у магазинах, поповнення карткового рахунку.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що надані ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, з жовтня 2012 року користувалась кредитними коштами, наданими їй ПАТ КБ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 02.08.2012 року, за умовами якого відповідачці ОСОБА_1 надано кредитні кошти в розмірі 13703,32 грн. на платіжну картку, що підтверджується виписками з особового рахунку відповідачки та які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Проте, нараховані позивачем по справі 5432,39 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 451 грн. - заборгованості за пенею та комісією, та штрафи - 500 грн. (фіксована частина) і 979,34 грн. (процентна складова) не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

У заяві позичальника від 02.08.2012 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, тобто суми, яку фактично отримав в борг позичальник, стягнути складові його повної вартості, зокрема 5432,39 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 451 грн. - заборгованості за пенею та комісією, та штрафи - 500 грн. (фіксована частина) і 979,34 грн. (процентна складова).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.08.2012 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, 12 місяців з моменту підписання, пунктом 1.1.7.31 згаданих Умов, позовну давність щодо вимог банку встановлено 50 років.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщеніх на сайті: https://privatbank.ua/terms/ розуміла відповідачка ОСОБА_1 та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачки кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, 02.08.2012 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 07.12.2015 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

При цьому, згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02.08.2012 року, шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що, при укладенні договору з відповідачкою по справі ОСОБА_1 , ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», дотримав вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, та штрафів.

Слід зауважити, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки, твердження відповідачаки щодо несправедливості договору та суперечливості принципу добросовісності, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами з яких вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 особисто погодилась на отримання кредитних коштів, активно користувалась ними та здійснювала оплату заборгованості.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що судом першої інстанції безпідставно не було залишено без розгляду позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» через багаторазову неявку представника АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання, оскільки матеріали даної справи не містять підстав, які б дали суду першої інстанції правові підстави залишити без розгляду позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», як то повторна неявка без поважних причин представника позивача в судове засідання.

Посилання в відповідачки в апеляційній скарзі на те, що нею, на погашення заборгованості за кредитним договором, було сплачено 16000 грн., які не відображені в рішенні суду, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки погашення відповідачкою заборгованості за кредитним договором відображено в розрахунку позивача та позивачем розраховувалась заборгованість за кредитним договором з урахуванням погашення відповідачкою частини заборгованості, що відображено в розрахунку позивача та виписках з особового рахунку відповідачки, які перевірені колегією суддів.

Також не приймаються до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що нею було отримано лише 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, оскільки з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_1 № НОМЕР_3 вбачається, що під час укладання кредитного договору 02.08.2012 року ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн., та збільшено до 1400 грн. В подальшому 24.11.2012 року кредитний ліміт було збільшено до 2800 грн., 31.12.2012 року збільшено до 3300 грн., та 20.03.2013 року збільшено до 7300 грн. А згідно виписки з особового рахунку відповідачки по кредитному договору SAMD№ 3912 вбачається, що станом на 31.10.2015 року за вказаним кредитним договором обліковується заборгованість за тілом кредиту в сумі 13703,32 грн., що колегія суддів вважає належним та допустимим доказом наявності вказаної заборгованості за кредитним договором, яка складається із тіла кредиту.

Наведеним вище спростовується й доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було досліджено, з якого саме рахунку виникла заборгованість.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 02 серпня 2012 року станом на 31 жовтня 2015 року в розмірі 13703,32 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно від задоволених позовних вимог, по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 609 грн. (а.с.1) та за подання апеляційної скарги з відповідачки на користь держави підлягають стягненню судові витрати, пропорційно від задоволення апеляційної скарги у розмірі 529 грн., оскільки сплату судового збору за подання апеляційної скарги було відстрочено при відкритті апеляційного провадження до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 913,50 грн. пропорційно від задоволення апеляційної скарги та від суми судового збору, яку відповідачка мала сплатити при подачі апеляційної скарги та сплату якого було відстрочено при відкритті апеляційного провадження до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та постановити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02 серпня 2012 року в сумі 13703 (тринадцять тисяч сімсот три) гривні 32 копійки, яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 609 (шістсот дев`ять) гривен.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 529 (п`ятсот двадцять дев`ять) гривні.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 913 (дев`ятсот тринадцять) гривен 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: