Справа № 525/352/19
Провадження №2/525/166/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.07.2019 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Хоменко М.М., розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представником якої згідно ордера діє адвокат Ситник Оксана Володимирівна до ОСОБА_2 про розподіл майна, яке належить до спільної сумісної власності подружжя, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що шлюб між нею та ОСОБА_2 був зареєстрований 18.09.1987 року відділом РАЦС Московського району м. Харкова, але даний шлюб був розірваний 26.12.2011 року Великобагачанським районним судом Полтавської області. 23.12.2014 року сторони знову уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобагачанського районного управління юстиції у Полтавській області, на сьогодні шлюб не розірваний. Позивач вказує, що в шлюбі сторони по справі придбали нерухоме та рухоме майно, яке, як вважає позивач, відповідно до правового поля належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме, придбали - автомобіль Chevrolet Takuma, 2005 року д.н.з. НОМЕР_1 , який був придбаний у 2006 році на ім`я ОСОБА_1 та зареєстрований на її ім`я; земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1313 га знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , який був виданий 27.07.2010 року на підставі рішення 21 листопада 2008 року з кадастровим номером НОМЕР_2 ; житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , та який складається з житлового будинку (літ.- А-1,а,а1), літня кухня (літ. - Б), гараж (літ. - В), сарай (літ. - Г), сарай (літ. - Д), погріб (літ. - Е). На вищезазначений житловий будинок із правовстановлюючих документів є свідоцтво про право власності на житловий будинок від 25.01.1995 року, яке видане виконкомом Великобагачанської селищної ради народних депутатів на підставі рішення №48 від 21.10.1994 року на ім`я ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ).

Позивач у позові вказує, що земельна ділянка для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, площею 0,10 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,15 га, які знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , державний акт на загальну площу 0,25 га був виготовлений 21.06.1998 року на ім`я ОСОБА_2 . Також у шлюбі 03.06.2004 року був укладений договір купівлі - продажу на 1/76 частину від вартості всього нежилого приміщення (галерею тиру), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 . 31.08.2006 року був отриманий дозвіл на виконання будівельних робіт та 28.12.2007 року було введено в експлуатацію дане приміщення (акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта), а саме на добудову до приміщення. Там сторони по справі здійснювали підприємницьку діяльність кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Рішенням Великобагачанської селищної ради №71 від 29.07.2015 року відповідачу було надано дозвіл на виготовлення проектної документації на переобладнання будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під житловий будинок по АДРЕСА_3 . Рішенням Великобагачанської селищної ради № 135 від 30.10.2017 року були внесені зміни в рішення виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради № 71 та був наданий дозвіл на проведення нежитлової будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 на житлову. 06.11.2018 року на підставі рішення №135 видане 30.10.2017 року - видавник Великобагачанська селищна рада, розпорядження №510, видане 29.12.2007 року видавник голова Великобагачанської райдержадміністрації було зареєстроване право власності, а саме рішення про державну реєстрацію прав та її обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 43455704 від 11.10.2018 року на житловий будинок з господарськими будівлями, а саме житловий будинок загальною площею 118,00 кв.м, житловою площею 49,00 кв.м, який в цілому складається з житлового будинку (літ.- А-1), гараж (літ. - Б), сарай (літ. - В), вбиральня (літ. - Г) на ім`я ОСОБА_2 .

Даний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером НОМЕР_3 , яка є комунальною власністю та яка використовуються на праві оренди відповідно до договору оренди землі від 19.03.2018 року, який зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 20.02.2019 року строком на 10 років на ім`я ОСОБА_2 .

Позивачка ОСОБА_1 вважає, що житлові будинки з господарськими будівлями діляться між нею та відповідачем порівну, а саме: позивачка фактично вже тривалий час проживає в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та бажає, щоб після розподілу він належав їй на праві власності. Також вказує, що він коштує 102697 гривень. Також позивачка ОСОБА_1 користується автомобілем Chevrolet Takuma 2005 року, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на її ім`я та бажає залишити у своїй власності, вказує, що автомобіль коштує 40000 гривень.

Позивачка у позові зазначає, що користується земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, яка належить відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1313 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , тобто ця земельна ділянка межує із земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок, де позивачка ОСОБА_1 проживає та бажає, щоб суд виділив його у її приватну власність після розподілу. Вважає, що вона коштує 20000 гривень. Відповідачу ОСОБА_2 бажає, щоб було виділено у власність те майно, яке по суті зареєстроване на його ім`я, а саме: - житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та який складається з житлового будинку (літ.- А-1, а, а1), літня кухня (літ. - Б), гараж (літ. - В), сарай (літ. - Г), сарай (літ. - Д), погріб (літ. - Е), оскільки він фактично проживає та зареєстрований в даному житловому будинку, цей житловий будинок позивачка вважає, що він коштує 102697 гривень; - земельні ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями площею 0,10 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,15 га, які знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , державний акт на загальну площу 0,25 га був виготовлений 21 червня 1998 року на ім`я ОСОБА_2 , яку позивачка оцінює в 60000 гривень. Іншого майна немає, згоди щодо добровільного порядку щодо такого розподілу майна сторони не досягли, щоб мати змогу укласти договір в нотаріальному порядку щодо розподілу майна, яке належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, оскільки житловий будинок в якому позивачка ОСОБА_1 фактично проживає зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 . Також позивачка вказувала на те, що сторони планують подавати заяву про розірвання шлюбу.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що в добровільному порядку сторони не досягли згоди про укладення договору поділу майна в нотаріальному порядку, позивачка ОСОБА_1 змушена звернутися з позовом до суду, у якому просить визнати житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 - спільною сумісною власністю подружжя; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 загальною площею 118,00 кв.м., та припинити право власності на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями на ім`я ОСОБА_2 та скасувати державну реєстрацію цього будинку з господарськими будівлями на його ім`я; залишити у власності ОСОБА_1 автомобіль Chevrolet Takuma 2005 року, д.н.з. НОМЕР_1 , а також залишити в її власності земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1313 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; залишити у власності ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та залишити у власності ОСОБА_2 земельні ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями площею 0,10 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,15 га, які знаходяться за адресою АДРЕСА_2 (а.с.а.с.2-4).

Загальне позовне провадження у справі було відкрите ухвалою суду від 25.03.2019 року, розгляд даної цивільної справи призначено за правилами загального позовного провадження і підготовче засідання у справі призначено на 21.05.2019 року (а.с.55).

Ухвалою суду від 21.05.2019 року підготовче засідання по справі закрито та призначено справу до розгляду в судовому засідання на 14.06.2019 року (а.с.63). 14.06.2019 року розгляд справи не проводився у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по іншій справі (а.с.70); розгляд справи призначено на 11.07.2019 року.

11.07.2019 року представник позивача адвокат Ситник О.В. подала до суду заяву про підтримання заявлених позовних вимог ОСОБА_1 та просила розгляд справи провести у відсутність сторони позивача (а.с.79).

Від відповідача у справі ОСОБА_2 11.07.2019 року до суду надійшла заява про те, що він позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити, а також просить провести розгляд справи у його відсутність (а.с.78). Відповідач у справі має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу (п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України). За нормою ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , представником якої згідно ордера є адвокат Ситник Оксана Володимирівна до ОСОБА_2 про розподіл майна, яке належить до спільної сумісної власності підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

У пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 р.).

Судом встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_3 складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ. - А-1), гаража (літ. - Б), сараю (літ. - В), вбиральні (літ. - Г) (а.с.а.с.6-10). Даний технічний паспорт видано на ім`я відповідача по справі ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1995 року вбачається, що виконкомом селищної ради народних депутатів було посвідчено право власності в цілому на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 , за ОСОБА_4 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Великобагачанської селищної ради народних депутатів №48 від 21.10.1994 року (а.с.11).

Відповідно до довідки-характеристики, виданої дочірнім підприємством «Інвентаризатор-М» №7 від 06.02.2019 року вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 а має загальну площу 85,7 кв.м., житлову площу 62,9 кв.м. - 1991 року побудови. Під час технічної інвентаризації було виявлено огорожу №1,2 - що не є самочинним будівництвом чи переплануванням. Реєстрація права власності на нерухоме майно не проводилася. Будівництво проведене до 05 серпня 1992 року, що не є самочинним будівництвом чи переплануванням (а.с.12).

Судом встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_2 складається в цілому відповідно до технічного паспорта з житлового будинку (літ. - А-1,а,а1), літньої кухні (літ. - Б), гаража (літ. - В), сараю (літ. - Г), сараю (літ. - Д), погреба (літ. - Е) (а.с.а.с.13-17). Даний технічний паспорт видано на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідно до копії Державного акту про право власності на земельну ділянку вбачається, що ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_2 на підставі рішення 21 сесії 5 скликання Великобагачанської селищної ради від 21.11.2008 року належить земельна ділянка площею 0,1313 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 13.06.2006 року вбачається, що власником транспортного засобу автомобіля марки Chevrolet Takuma 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , являється ОСОБА_1 (а.с.19).

Відповідно до копії Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_2 , який мешкає в АДРЕСА_2 а на підставі рішення виконкому Великобагачанської селищної ради народних депутатів 10.03.1998 року № 37/43 є власником земельної ділянки площею 0,25 га. Земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_2 селищної ради та призначена для обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,10 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,15 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1038 (а.с.20).

Відповідно до копії договору купівлі - продажу від 03.06.2004 року вбачається, що продавець Великобагачанська районна організація товариства сприяння обороні України, право власності на майно якої здійснюється Великобагачанський районний комітет товариства сприяння обороні України та покупець - приватний підприємець ОСОБА_2 уклали договір про те, що продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає на праві колективної власності 1/76 частину від вартості всього належного приміщення (галерею тиру). Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Вороною В.І. 03.06.2004 року (а.с.а.с.34-35).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 06.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 118,00 кв.м., житловою площею 49,00 кв.м, який розташований в АДРЕСА_3 (а.с.21).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права сформованого 27.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 на праві оренди належить земельна ділянка площею 0,0252 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) строком на 10 років (а.с.22).

Відповідно до договору оренди землі від 19.03.2018 року вбачається, що Великобагачанська селищна рада в особі голови, що діє на підставі 1 сесії 7 скликання Великобагачанської селищної ради від 16.05.2017 року надала у строкове платне користування ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером НОМЕР_6 , яка розташована в АДРЕСА_3 на території Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області. В оренду передається земельна ділянка загальною площею - 0,0252 га (а.с.а.с.23-27).

Згідно Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта від 28.12.2007 року вбачається, що в АДРЕСА_1 по АДРЕСА_3 знаходиться будівництво (побудова до приміщення адмінбудинку ТК ТСОУ) кафе та знесення галереї тиру по АДРЕСА_3 . Будівництво здійснено на підставі рішення виконкому Великобагачанської селищної ради № б/н від 24.03.2006 року. Відповідно до даного акту державна приймальна комісія прийняла рішення про прийняття в експлуатацію будівництва (добудова до приміщення адмінбудинку ТК ТСОУ) кафе та знесення галереї тиру по АДРЕСА_3 (а.с.а.с.28-31).

Згідно рішення №71 від 29.07.2015 року вбачається, що виконавчий комітет Великобагачанської селищної ради вирішив дати дозвіл ОСОБА_2 , жителю АДРЕСА_2 на виготовлення проектної документації на переобладнання будівель кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» під житловий будинок по АДРЕСА_3 (а.с.32).

Відповідно до рішення №135 від 30.10.2017 року вбачається, що виконавчий комітет Великобагачанської селищної ради вирішив внести зміни в рішення виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради за № 71 від 29.07.2015 року «Про заяви громадян» та викласти їх в такій редакції: дати дозвіл ОСОБА_2 , жителю АДРЕСА_2 на переведення нежитлової будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 на житлову (а.с.33).

Згідно довідки-характеристики, виданої дочірнім підприємством «Інвентаризатор-М» № 452 від 03.11.2017 року вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та має загальну площу 118,0 кв.м., житлову площу 49,0 кв.м. - 2006 року побудови. Згідно рішення виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради, Полтавської області, від 30.10.2017 року № 135, про надання дозволу на переведення нежитлової будівлі (кафе) в житловому будинку, що розташована за адресою АДРЕСА_3 (колишнє кафе нежитлова будівля) не являється самочинним будівництвом чи переплануванням; самочинних побудов чи перепланувань не виявлено (а.с.37).

Зі звіту про незалежну оцінку об`єкту нерухомого майна «житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами», що розташовується за адресою: АДРЕСА_3 , виданого ПП «Бюро послуг та консультацій» м. Лубни вбачається, що проведена незалежна оцінка ринкової вартості об`єкта становить 102697 грн. станом на 04.03.2019 року, ця сума не враховує податок на додану вартість 20% (а.с.а.с.38-39).

З записів у паспорті громадянина України ОСОБА_2 та у паспорті громадянки України ОСОБА_1 вбачається, що шлюб між ним первинно було укладено 18.09.1987 року, який було розірвано рішенням Великобагачанського районного суду від 26.12.2011 року (а.с.а.с.40-42,43-45).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 від 23.12.2014 року вбачається, що громадянин ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрували шлюб 23.12.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобагачанського районного управління юстиції у Полтавській області (а.с.46).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно чч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 ст.60 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).

Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно пп.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У відповідності до положень частин 1-3 ст.65 СК України (право подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя), дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходять за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.

Присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таких по суті висновків при поділі майна подружжя дійшов суд касаційної інстанції під час касаційного розгляду справ №6-46518св13,№ 6-4280св15,№ 6-2891св15 та №6-2811цс15).

Проаналізувавши наявні у справі докази з позиції положень ст.ст.76,77,80,89 ЦПК України, виходячи з вищевикладених норм сімейного та цивільного законодавства, з урахування судової практики розгляду справ про поділ майна подружжя, того, що відповідачем у справі ОСОБА_2 визнаються заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , що відповідає положенням ст.ст.49,206 ЦПК України та є його процесуальним правом, з матеріалів справи не вбачається, що таке визнання відповідачем позову порушує чиї-небудь права, свободи та інтереси в межах предмету розгляду даної справи та заявлених позовних вимог, тому, виходячи з сукупності вищевикладених обставин вбачаються підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, яке належить до спільної сумісної власності подружжя виключно в межах заявлених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.60,61,65,69,70,71 СК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.15,16,364,370 ЦК України, роз`ясненнями, що викладені в пунктах 23-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.4,5,11,12,13,49,76-80,81,83,89,206,247,259,263-265,272-273,274-279 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 - спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 загальною площею 118,00 кв.м., житловою площею 49,00 кв.м., який в цілому складається з житлового будинку (літ. - А-1), гаража (літ. - Б), сараю (літ. - В), вбиральні (літ. - Г) з правом проведення державної реєстрації.

Припинити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 загальною площею 118,00 кв.м., житловою площею 49,00 кв.м. який в цілому складається з житлового будинку (літ. - А-1), гаража (літ. - Б), сараю (літ. - В), вбиральні (літ. - Г) на ім`я ОСОБА_2 та скасувати державну реєстрацію цього будинку з господарськими будівлями на його ім`я.

Залишити у власності ОСОБА_1 автомобіль Chevrolet Takuma 2005 року д.н.з. НОМЕР_1 .

Залишити у власності ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1313 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Залишити у власності ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , який складається з житлового будинку (літ. - А-1), літньої кухні (літ. - Б), гаража (літ. - В), сараю (літ. - Г), сараю (літ. - Д), погреба (літ. - Е).

Залишити у власності ОСОБА_2 земельні ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями площею 0,10 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,15 га, які знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач ОСОБА_1 , місце фактичного проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , паспорт серії НОМЕР_9 ; представник позивача адвокат Ситник Оксана Володимирівна, місце знаходження АДРЕСА_4 ; відповідач ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , паспорт серії НОМЕР_11 .

Повний текст рішення складений 25 липня 2019 року у зв`язку з перебування судді на лікарняному.

Суддя В.В. Хоролець