ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5565/19 Справа № 206/6956/18 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Дніпровської міської ради

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року

по цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, про визнання договору укладеним,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, про визнання договору укладеним.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 21.07.2011 року № 5/14 (зі змінами та доповненнями) затверджено Порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська (далі Порядок), яким визначено розмір пайової участі замовників (забудовників) у створенні (розвитку) соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська. Пайова участь забудовників є внеском, який забудовник має сплатити до бюджету міста. Залучені кошти спрямовуються на фінансування об`єктів соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста.

Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради листом від 17.07.2018 року № 10/13-401 повідомив позивача про надходження на візування проекту рішення міської ради «Про надання гр. ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) по фактичному розміщенню нежитлової будівлі, магазину-кафе». З доданих до зазначеного проекту рішення документів департамент дізнався, що на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2007 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на магазин кафе (літ. А-1), загальною площею 95,9 кв.м., який розташований по АДРЕСА_2 , без додаткового прийняття в експлуатацію. З питання укладання договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра по вищезазначеному об`єкту, звернень до Дніпровської міської ради не надходило.

На виконання ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку листом від 27.04.2018 року № 10/15-247 ОСОБА_3 було направлено два примірники проекту договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра по об`єкту: «Фактичне розміщення магазину-кафе по АДРЕСА_3 Червоногірській, АДРЕСА_1 А» для ознайомлення та підписання, які підлягали поверненню до департаменту економіки, фінансів та міського бюджету міської ради у двадцятиденний строк після отримання.

До теперішнього часу договір не укладено, кошти пайової участі не сплачено. Перелік замовників об`єктів будівництва, які згідно із законом не залучаються до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначений ч.4 ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності. Об`єкт будівництва по вул АДРЕСА_4 Червоногірській, 14-А, замовником якого є відповідач не підпадає під дію ч.4 ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності. Однак, до теперішнього часу договір не укладено, кошти пайової участі не сплачено, що свідчить про ухилення відповідача від укладання договору.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати укладеним договір між Дніпровською міською радою в особі Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра, укладеного на умовах, передбачених Порядком залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвиток інфраструктури міста Дніпропетровська, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради № 5/14 від 21.07.2011 року у відповідній редакції.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 29.07.2011 року № 5/14 «Про внесення змін до рішення міської ради від 21.03.2007 № 6/11» (зі змінами та доповненнями) викладено у новій редакції Порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська (далі Порядок). Цим Порядком визначено розмір пайової участі замовників (забудовників) у створенні (розвитку) соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська.

Відповідно до копії листа Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради (далі департамент) № 10/13-401 від 17.07.2018 року було встановлено, що до департаменту на візування надходив проект рішення Дніпровської міської ради «Про надання гр. ОСОБА_2 , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) по фактичному розміщенню нежитлової будівлі, магазину кафе». З доданих до зазначеного проекту рішення документів департамент дізнався, що на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2007 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на магазин кафе (літ. А-1), загальною площею 95,9 кв.м., який розташований по АДРЕСА_2 , без додаткового прийняття в експлуатацію. На виконання ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі внесків у розвитку інфраструктури м. Дніпропетровська (рішення міської ради від 29.07.2011 року № 5/14) листом від 27.04.2018 року № 10/15-247 ОСОБА_3 було направлено два примірники проекту договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра по об`єкту: «Фактичне розміщення магазину-кафе по вул АДРЕСА_4 Червоногірській, АДРЕСА_1 А» для ознайомлення та підписання, які підлягали поверненню до департаменту економіки, фінансів та міського бюджету міської ради у двадцятиденний строк після отримання. До теперішнього часу договір не укладено, кошти пайової участі не сплачено.

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 83076678 від 22.03.2017 року нежитлова будівля, магазин кафе, загальною площею 95,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 13.01.2017 року та 14.01.2017 року, яке раніше належало ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2009 року, та ще раніше ОСОБА_1 за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2007 року.

27 квітня 2018 року на адресу відповідача позивачем було направлено два примірники проекту договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра, за змістом якого, крім іншого, відповідач, як забудовник, мала сплатити пайову участь в сумі 56 015,19 грн., протягом п`яти робочих днів з моменту укладення договору.

У відповідності до проекту договору, позивачем було зазначено, зокрема у преамбулі те, що сторони при укладанні договору керуються Законом України Про регулювання містобудівної діяльності від 17.02.2011 року № 3038-VІ (зі змінами та доповненнями) та рішенням Дніпровської міської ради від 21.03.2007 року № 6/11 «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська» (зі змінами та доповненнями).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пропозиція укласти договір із застосуванням норм законодавства, які прийняті пізніше, ніж виникли такі правовідносини, порушує принцип дії актів цивільного законодавства в часі, а тому договір про пайову участь, розроблений на підставі норм Закону України Про регулювання містобудівної діяльності не може бути укладеним з відповідачем, оскільки правовідносини, які вимагають укладання такого договору та пайової участі забудовника регулювалися чинним на час їх виникнення, а саме Законом України Про планування і забудову територій.

Проте з такими підставами та мотивами відмови в задоволенні позовних вимог колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2. ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Апеляційним судом установлено, що не заперечувалося сторонами, відповідач ОСОБА_1 на час звернення Дніпровської міської ради у грудні 2018 року до суду з позовними вимогами у даній справі не була власником вищезазначеного об`єкту нерухомого майна.

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 83076678 від 22.03.2017 року нежитлова будівля, магазин кафе, загальною площею 95,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 13.01.2017 року та 14.01.2017 року, яке раніше належало ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.2009 року, та ще раніше ОСОБА_1 за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2007 року.

27 квітня 2018 року на адресу відповідача позивачем було направлено два примірники проекту договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра, за змістом якого, крім іншого, відповідач, як забудовник, мала сплатити пайову участь в сумі 56 015,19 грн., протягом п`яти робочих днів з моменту укладення договору.

Як убачається зі змісту договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра, який позивач Дніпровська міська рада просить визнати укладеним, він розроблений та складений на підставі Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та рішення Дніпровської міської ради від 21.03.2007 року №6/11 «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська» (зі змінами та доповненнями).

Частиною 9 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності визначено істотні умови договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, якими є розмір пайової участі, строк (графік) сплати пайової участі, відповідальність сторін.

Слід зазначити, Закон України Про регулювання містобудівної діяльності набрав законної сили 12.03.2011 року, тобто після того, як відповідач ОСОБА_1 вже не була власником вказаного об`єкту нерухомого майна, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13.08.2009 року у реєстрі №724 (а.с.22).

Договір про пайову участь, запропонований в позовній заяві Дніпровською міською радою, містить посилання на рішення Дніпропетровської міської ради від 21.03.2007 року № 6/11 «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська».

Однак, станом на дату складання Дніпровською міською радою вказаного договору у 2018 році зазначений Порядок викладено у новій редакції згідно з рішенням міської ради від 29.07.2011 року № 5/14, який є чинним на момент звернення позивача до суду.

Вказаним Порядком визначено розмір пайової участі замовників (забудовників) у створенні (розвитку) соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська з урахуванням соціально-економічного значення об`єктів будівництва (реконструкції), зміни функціонального призначення тощо.

Крім того, як вбачається з позовної заяви договір про пайову участь, який Дніпровська міська рада просить визнати укладеним з відповідачем ОСОБА_1 , датою його укладення у договорі запропоновано 2018 рік, однак як убачається з матеріалів справи, відповідач не є власником вищевказаного об`єкту нерухомого майна з 13.01.2017 року, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13.01.2017 року (а.с 20-23).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав, за вищевказаних обставин, для задоволення позовних вимог Дніпровської міської ради щодо визнання укладеним з відповідачем договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста з датою його укладення 2018 рік, тобто на дату укладення, коли відповідач не є власником нерухомого майна, в тій редакції, на яку посилається позивач в своїй позовній заяві.

Зважаючи на визнання судового рішення безпідставним в частині підстав та мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції, відповідно до роз`яснень наданих у пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24.10.2008 року, підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко