Провадження №22-ц/824/8182/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року позивач ПАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свій позов мотивував тим, що 29.06.2016 року між СК «ПРОВІДНА» та підприємством «КОКА-КОЛА БЕВЕРІДЖИЗ Україна ЛІМІТЕД» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, за яким застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля «VOLKSVAGEN JETTA» д.н.з. НОМЕР_1 .

26.04.2017 року по вул. М. Раскової у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «VOLKSVAGEN JETTA» під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Газ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 05.07.2017 року, встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушень правил дорожнього руху ОСОБА_1 . Власник пошкодженого транспортного засобу «VOLKSVAGEN JETTA» звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Виконуючи свої зобов`язання ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» здійснило виплату страхового відшкодування на користь страхувальника в розмірі 23 843,16 грн.

На час пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як власника автомобіля марки «Газ» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «УПСК» за договором обов`язкового страхування наземного транспорту, страхова сума (ліміт відповідальності) становить 100 000 грн. з нульовою франшизою. Позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» з претензією на суму сплаченого страхового відшкодування, однак ПрАТ «УПСК» здійснило виплату лише в розмірі 15 186,51 грн. Таким чином різниця між фактичним розміром матеріальної шкоди та страховою виплатою, яка була виплачена позивачу, становить 8656,65 грн., яку позивач і просив стягнути на його користь з відповідача як з особи, як винної в ДТП.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, вважає, що постановлене рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, дійсним обставинам справи та вимогам закону. Зазначає, що суд зробив помилковий висновок про те, що покладення шкоди у межах страхового відшкодування на ОСОБА_1 суперечить меті страхування цивільно-правової відповідальності. Судом не враховано ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які регулюють відносини у сфері обов`язкового страхування, і встановлюють відшкодування оціненої шкоди з урахуванням зносу транспортного засобу. ПрАТ «УПСК» відшкодована вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в сумі 15 186,51 грн., в той час як а різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 8 656,65 грн. підлягає сплаті винною в ДТП особою. За таких умов суд не повно та не об`єктивно розглянув справу, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, відтак рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «УПСК», а розмір завданих позивачу збитків не перевищує ліміту відповідальності за дійсним полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, відтак обов`язок відшкодування усієї спричиненої внаслідок ДТП шкоди підлягає виконанню саме страховою компанією, в даному випадку ПрАТ «УПСК».

З наведеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положеннями ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому така недостатність страхового відшкодування пов`язана із законодавчим або договірним обмеженням максимального його розміру, в даному випадку - ліміту відшкодування. Таким чином дана норма встановлює обов`язок особи відшкодуванти перевищення розміру спричиненої ним шкоди над розміром страхового відшкодування лише у разі належного та повного виконання страховою компанією своїх обов`язків. За таких умов, твердження позивача щодо неналежного розміру отриманого ним відшкодування можуть стосуватися його взаємовідносин зі страховиком, який застрахував відповідальність винуватця ДТП, однак не обумовлюють підстави для покладення такої відповідальності на таку особу у разі неперевищення розміру шкоди розміру страхового ліміту.

Апелянт посилається на те, що позиція суду першої інстанції суперечить меті страхування цивільно-правової відповідальності, при цьому не враховано ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З наведеними доводами апелянта колегія суддів апеляційного суду погодитись не може. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування, можлива за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Тобто в даному випадку ліміт відповідальності за страховим полісом становить 100 000 грн. і є більшим, ніж фактичне заподіяння шкоди потерпілому. За таких умов різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування не підлягає стягненню з відповідача. При цьому у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведена позиція суду першої інстанції в повній мірі кореспондується з правовою позицією, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц., яка полягає в наступному:

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходько