Запорізький Апеляційний суд
Пр. № 22-ц/807/2519/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Полякова О.З.

за участі секретаря Кулабухової І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року у цій справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Манделюка Дениса Петровича, заінтересовані особи - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду зі вищезазначеною скаргою (а.с. 1-3), в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Манделюка Д.П. від 23.08.2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 14117396.

В обґрунтування своєї скарги боржник зазначав, що в провадженні Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 14117396 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1534/18 від 23.12.2008.

У вересні 2018 року за місцем роботи ОСОБА_1 надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23.08.2018 у виконавчому провадженні № 14117396, складеної старшим державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Манделюком Д.П.

Заявник посилаючись на те, що державний виконавець має право звернути стягнення на пенсію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати, проте, оскільки сума заборгованості за виконавчим документом перевищує п`ять мінімальних розмірів заробітної плати, державний виконавець не мав законних підстав для винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23.08.2018 у виконавчому провадженні № 14117396, при цьому не перевіривши майновий стан боржника.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції Соболєву І.П. (а.с. 1).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року (а.с. 118-120) у задоволенні скарги ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, боржник ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 126-129) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його скаргу задовольнити у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 131).

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Поляковим О.З. замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 134-135).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 132), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 136).

Старший державний виконавець Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Манделюк Д.П. подав апеляційному суду заперечення (відзив) на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цій справі (а.с. 153-164).

Інші учасники цієї справи своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену скаргу боржника у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом не скористались.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 24 липня 2019 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 142-143, 145-147, 165-168) боржник ОСОБА_1 та представник заінтересованої особи АТ «Райффайзен Банк Аваль» не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання боржника ОСОБА_1 та представника заінтересованої особи АТ «Райффайзен Банк Аваль» у цій справі і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника ОСОБА_1 - адвоката Богославського В.А., 110), старшого державного виконавця Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Манделюка Д.П. та заінтересованої особи - ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга боржника ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 у цій справі, керувався ст. ст. 447-451 ЦПК України та виходив із необґрунтованості скарги боржника у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із такими висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, при вирішенні скарги суд першої інстанції правильно виходив із такого.

Ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове, виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що на виконанні у Вознесенівському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження № 48540144 з примусового виконання таких виконавчих документів:

- виконавчий лист № 2-1534/08 від 23.12.2008, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 172471,89 грн. (а.с.41-43);

- виконавчий лист № 335/1775/14-ц від 20.04.2016, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 633,36 грн. (а.с.30-34);

- виконавчий лист № 335/10852/17 від 29.08.2018, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 у розмірі 139941,85 грн. (а.с. 24-25);

- виконавчий лист № 2-289 від 26.09.2011, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 1950,93 грн. (а.с. 38-40);

- виконавчий лист № 335/10852/17 від 22.08.2018, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації у розмірі 1399,41 грн. (а.с.22-23).

06.08.2009 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 14117396 з примусового виконання виконавчого документа - виконавчого листа № 2-1534/08 від 23.12.2008, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 172471,89 грн. (а.с.41).

Старшим державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, оскільки на виконання у відділі перебуває декілька проваджень щодо одного боржника ОСОБА_1 .

В рамках зведеного виконавчого провадження № 57228610 постановою старшого державного виконавця від 05.11.2018 накладено арешт на майно боржника (а.с.58-59).

З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем було направлено запити до компетентних органів.

Згідно із інформацією, яка міститься в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та в інформаційній довідці з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 63-80) в порядку доступу державних виконавців було встановлено, що у власності боржника зареєстровано наступне майно: 11/25 частка будинку за адресою АДРЕСА_1 , на який накладено арешт ухвалою №2-3535/2009 від 30.07.2009 Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, що не уможливлює звернення стягнення на майно; квартира за адресою АДРЕСА_2 , що є предметом іпотеки АКІБ «УкрСиббанк» розміром зобов`язання 103000,00 дол. США.

Згідно із відповіддю ДФС боржник не має відкритих розрахункових рахунків в банківських установах, ПФ України - встановлено, що боржник отримує дохід у ПАТ «Запоріжжяобленерго».

З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем направлено запити до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області щодо надання інформації про наявність зареєстрованих за боржником засобів на морському та річковому транспорті; до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області щодо надання інформації про наявність за боржником сільсько-господарської техніки (а.с.83-84); до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області щодо наявності земельних ділянок належних на праві власності боржнику (а.с. 85); до Державної міграційної служби України Управління ДМС у Запорізькій області для надання інформації щодо видачі документа, що дає право на виїзд з України, в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами на ім`я боржника; до Державної фіскальної служби України для надання інформації про номери рахунків, джерело отримання доходів (а.с. 48-49); до Пенсійного фонду України для надання інформації про джерело отримання доходів (а.с.46-47).

Крім того, державним виконавцем направлено вимогу до банківських установ щодо надання інформації про наявність відкритих розрахунків боржника (а.с. 87-101).

02.11.2018 року на адресу відділу надійшла скарга від стягувача ОСОБА_4 в якій зазначено, що боржник працевлаштований та вимагав вжити всіх заходів виконання рішення суду, у тому числі про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.60).

Згідно із відповіддю № 0-8-0.36-2697/115-18 від 14.11.2018 Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (а.с.85), встановлено, що за боржником земельні ділянки не значаться.

За змістом відповіді № 06-11-16/764 від 29.11.2018 Головного управління держпродспоживслужби в Запорізькій області (а.с. 83-84) сільськогосподарська та дорожньо-будівельна техніка у власності боржника не зареєстрована.

Як випливає з відповіді № 08/02.6-18 від 05.12.2018 від 05.12.2018 Головного управління Держпраці у Запорізькій області (а.с.86) технологічні транспортні засоби у власності боржника не зареєстровані.

З відповіді № 10/01/35707 від 30.11.2018 Національної комісія з цінних паперів та фондового ринку (а.с. 82) встановлено, що цінні папери у власності боржника відсутні.

Згідно із відповіддю №46-07/13370/13599БТ від 04.12.2018 ПАТ «ОщадБанк»(а.с.95) у боржника відкритий рахунок, кошти на якому відсутні, та згідно відповідей інших банківських установ у боржника відсутні розрахункові рахунки.

07.12.2018 року державним виконавцем, з метою перевірки майнового стану боржника та встановлення його фактичного місця проживання було здійснено вихід за місцем проживання боржника, а саме АДРЕСА_3 (згідно заяви стягувача), проте на неодноразові дзвінки та стуки в двері ніхто не відчиняв двері, сусіди двері також не відчиняли (а.с.81).

13.12.2018 року на адресу відділу надійшла заява стягувача зведеного виконавчого провадження ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 без перевірки майнового стану (а.с.35).

23.08.2018 року в межах виконавчого провадження № 14117396 державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено за адресою працевлаштування боржника (а.с.50-51).

Встановлено, що станом на день розгляду скарги боржника у цій справі судом першої інстанції, рішення суду не виконано.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно зі ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Суд першої інстанції також правильно встановлено, що звертаючись до суду зі скаргою на постанову державного виконавця, скаржник виходив з того, що виконавцем порушено вимоги ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», не вжито жодного заходу для перевірки майнового стану боржника, не отримано жодної відповіді про майновий стан боржника та відсутня письмова заява стягувача про звернення стягнення на дохід боржника.

Проте, з копій матеріалів виконавчого провадження, наданих старшим державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Манделюком Д.П., судом першої інстанції було правильно встановлено, що виконавцем вжиті всі заходи для встановлення майнового стану боржника з метою виконання рішення суду, тобто виконавцем вимоги ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» виконані.

Пункт 18 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв`язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При вищевикладених обставинах, дослідивши та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, проаналізувавши спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні скарги боржника у цій справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Боржник ОСОБА_1 трактує зміст ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження» на свій власний розсуд, посилаючись на ч. 2 останньої, не звертаючи належної уваги на зміст ч. 1 цієї статті, який й підлягав застосуванню у цій справі.

Державний виконавець міг звернути стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 постановою, що є предметом оскарження у цій справі, оскільки державним виконавцем було встановлено, що в боржника відсутні кошти на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутнє і недостатнє майно боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, зокрема на користь вищезазначених стягувачів - АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2

Додатковими отриманими державним виконавцем вищезазначеними відповідями установ вже після винесення державним виконавцем постанови, що є предметом оскарження у цій справі, правильність фактичних обставин виконавчого провадження і правильність дій державного виконавця при вищевикладених обставинах не спростована.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, боржником ОСОБА_1 та представником останнього апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення у вигляді вищезазначеної ухвали, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання по суті.

При вищевикладених обставинах, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок стягувачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 384,20 грн. (а.с. 125), сплаченого ним при подачі вищезазначеної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 26.07.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Поляков О.З.