П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року місто Київ

справа № 367/1573/19

провадження №22-ц/824/8172/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря - Станішевської Б.В.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Клімовим Ігорем Анатолійовичем,

на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2019 року, постановлену у складі судді Саранюк Л.П.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс - Сіті» до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Копейчикова Івана Володимировича, державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Горкової Ольги Володимирівни, ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коцюбинське-Сіті» про визнання недійсним свідоцтва, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2019 року задоволено заяву представника ТОВ «Аверс - Сіті» - адвоката Бєлової Ю.Д. про вжиття заходів забезпечення позову ТОВ «Аверс - сіті» до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Копейчикова І.В., державного реєстратора Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Горкової О.В., ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Коцюбинське-Сіті» про визнання недійсним свідоцтва, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Накладено арешт, до розгляду справи по суті, на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Клімов І.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову, яка прийнята з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній сказі зазначає, що про існування спору ОСОБА_1 дізналася з оскаржуваної ухвали. З квітня 2018 року відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_2 . Будь-яких претензій, повідомлень про існування прав на зазначену квартиру безпосередньо від позивача чи його представників їй не надходило. Спроб продати квартиру або в інший спосіб здійснити відчуження квартири власник не вчиняла.

Оскільки позивачем не подано до суду позовну заяву, суд, постановляючи ухвалу не мав можливості урахувати докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог. Станом на 4 квітня 2019 року, а також на день подання апеляційної скарги, інформація про відкриття провадження у справі, про залишення позову без руху або його повернення, на офіційному сайті «Судова влада», відсутня.

Крім цього, забезпечивши позов, суд першої інстанції не забезпечив право ОСОБА_1 на захист своїх прав, як власника квартири, не вирішив питання зустрічного забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Аверс-Сіті» - адвокат Бєлова Ю.Д. заперечувала проти доводів апеляційної скарги. Зазначила, що предметом позову у цій справі є визнання недійсним свідоцтва, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння. Накладення арешту на спірну квартиру, забезпечить реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Крім цього зауважила, що спірна квартира протягом одного року була відчужена вже тричі, а тому для зупинення подальшого відчуження спірного майна судом правомірно застосований такий вид забезпечення позову, як накладення арешту.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується зворотними повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с.136-139), у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Оскільки рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, представник ТОВ «Аверс - сіті» посилався на те, що предметом позову у цій справі є визнання недійсним свідоцтва, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння. Накладення арешту на спірну квартиру, забезпечить реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Накладення арешту на квартиру надасть можливість для зупинення незаконного відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб, зокрема на користь добросовісних набувачів, з метою недопущення порушення прав та інтересів останніх. Спірна квартира протягом одного року була відчужена вже тричі.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви представника позивача ТОВ «Аверс-Сіті» про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Аверс-Сіті» у позові просить витребувати квартиру АДРЕСА_2 від ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України.

Квартира АДРЕСА_2 , яка є предметом спору, протягом 2018 року відчужувалась тричі, а саме: 9 січня 2018 року відбулось відчуження квартири на користь ОСОБА_2 , 12 березня 2018 року на користь ТОВ «Коцюбинське-Сіті» та 30 березня 2018 року на користь ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30 січня 2019 року.

Враховуючи, що предметом спору є витребування майна з чужого незаконного володіння, яким є квартира колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на квартиру, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно, а відтак суд дійшов вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Таким чином, стороною позивача наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам, з огляду на що висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності фактів можливого ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення не спростовують висновків суду.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не мав можливості урахувати докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, оскільки станом на 4 квітня 2019 року була відсутня ухвала про відкриття провадження у справі, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки заява про забезпечення позову може бути подана, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, тобто в тому числі і до вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Перелік випадків, у яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений частиною третьою статті 154 ЦПК України, та є вичерпним.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Відомостей про обставини, які слугують обов`язковою підставою для застосування зустрічного забезпечення матеріали справи не містять, а тому доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції зустрічного забезпечення є безпідставними.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Клімовим Ігорем Анатолійовичем,- залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус