Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 554/5837/15-ц

провадження № 61-14070св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 04 січня 2016 року у складі колегії суддів: Прядкіна О. В., Бутенко С. Б., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПАТ «СК «Універсальна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позову зазначило, що 25 вересня 2012 року в м. Києві на проспекті Возз`єднання, 21в відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Причиною ДТП стало те, що відповідач, керуючи автомобілем марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2012 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). На момент ДТП автомобіль марки «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2 , було застраховано в ПАТ «СК «Універсальна» ОСОБА_2 на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу від 19 жовтня 2012 року № 3124/256/000146. 30 січня 2013 року позивач сплатив страхове відшкодування в розмірі 9 023,40 грн Приватному акціонерному товариству «Дніпро Мото Інвест» (далі - ПрАТ«Дніпро Мото Інвест») який здійснював ремонт автомобіля ОСОБА_2 .

На підставі викладеного та керуючись статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ПАТ «СК «Універсальна» просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 9 023,40 грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 жовтня 2015 року позов ПАТ «СК «Універсальна» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Універсальна» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 9 023,40 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив із положень статті 993 ЦК України та статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначив, що вина ОСОБА_1 доведена постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2012 року.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04 січня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково. Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «СК «Універсальна» відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Указане рішення мотивовано тим, що суд першої інстанції, застосувавши норми статті 993 ЦК України та задовольнивши зворотні вимоги страховика, помилково не дав оцінку тому факту, що автомобіль відповідача не був застрахований, а, отже, відшкодування шкоди здійснюється відповідно до статей 38.2.1 та 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторним (транспортним) страховим бюро України (далі - МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих; вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яке сталось 11 грудня 2012 року, жодним доказом не підтверджена, оскільки постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2012 року його визнано винним у вчиненні правопорушення, яке сталось раніше, а саме - 25 вересня 2012 року.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У січні 2016 року ПАТ «СК «Універсальна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 04 січня 2016 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, вправі самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги безпосередньо до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу, неправильно застосував пункт 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки ця стаття є гарантією того, що МТСБУ відшкодує потерпілому збитки у разі, якщо потерпілий, відповідальність якого застрахована, зазнав шкоди внаслідок ДТП, спричиненого особою, відповідальність якої не застрахована. Про те ця норма не захищає право страховика, до якого перейшло право вимоги про відшкодування шкоди. Дата виникнення ДТП, яка вказана, у постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2012 року,є опискою, оскільки дійсною датою є 11 грудня 2012 року. Суд апеляційної інстанції не врахував, що у відносинах відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача, а отже, позивач зобов`язаний доводити вину відповідача.

У квітні 2016 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшли заперечення на касаційну скаргу ПАТ «СК «Універсальна», у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, та залишити в силі оскаржуване рішення Апеляційного суду Полтавської області від 04 січня 2016 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2016 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи № 554/5837/15-ц із Октябрського районного суду м. Полтави та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 Цивільного процесуального кодексу України).

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2019 року провадження № 61-14070ск18 призначено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частинидругої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Судом установлено, що 11 грудня 2012 року на проспекті Возз`єднання, 21-в у м. Києві відбулася ДТП за участю автомобіля марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої автомобіль марки «Honda» зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва 14 грудня 2012 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статті 124 КУпАП.

На момент вчинення ДТП автомобіль марки «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2 , було застраховано в ПАТ «СК «Універсальна» згідно з договором добровільного страхування транспортного засобу від 19 жовтня 2012 року № 3124/256/000146.

Разом з тим цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 (винуватця дорожньо-транспортної пригоди) на момент ДТП застрахована не була.

30 січня 2013 року ПАТ «СК «Універсальна» як страховик, на виконання умов договору добровільного страхування транспортного засобу від 19 жовтня 2012 року № 3124/256/000146, здійснила виплату страхового відшкодування ПрАТ «Дніпро Мото Інвест» за ремонтно-відновлювані роботи та запчастини пошкодженого у ДТП транспортного засобу «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 9 023,40 грн згідно з рахунком-фактурою № 02517/131220121.

Звернувшись до суду із позовом, ПАТ «СК «Універсальна» просило суд відповідно до статті 993 ЦК України стягнути з відповідача на свою користь виплачене страхове відшкодування.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

До страховика переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, визначених статтею 993 ЦК України та статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для задоволення позову ПАТ «СК «Універсальна», оскільки воно здійснило виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування транспортного засобу «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2 , та отримало у межах фактичних затрат право вимоги до винної у ДТП особи - ОСОБА_1 .

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що у постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2012 року датою ДТП, у якій винною особою визнано ОСОБА_1 , є 25 вересня 2012 року, що передує події, яка визнана страховим випадком і за якою ПАТ «СК «Універсальна» здійснило страхове відшкодування, та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено вину відповідача.

При цьому апеляційний суд не врахував, що зі змісту довідки відділу ДАІ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві від 12 грудня 2012 року № 9122457, поясненьОСОБА_2 про обставини ДТП від 12 грудня 2012 року, заяви ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування від 12 грудня 2012 року, страхового акта № 12648/к/п, аварійного сертифіката комісара ОСОБА_4 , досудової вимоги ПАТ «СК «Універсальна», які наявні в матеріалах справи, вбачається, що датою ДТП за участю водіїв ОСОБА_1 таОСОБА_2 є 11 грудня 2012 року, а не 25 вересня 2012 року, як помилково зазначено у постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2012 року.

Крім того, апеляційний суд не взяв до уваги, що відповідно положень частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доводе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. І якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не скасована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Натомість у цій справі, апеляційний суд поклав на позивача обов`язок доведення обставин, які мали б бути спростовані відповідачем.

Також, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що оскільки на момент виникнення ДТП автомобіль відповідача не був застрахований, то відшкодування шкоди позивачу має здійснюватись МТСБУ відповідно до статей 38.2.1 та 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим законом.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначає умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Згідно з підпунктом 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у ДТП (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим законом.

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим законом.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія (винуватця дорожньо-транспортної пригоди) на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, і в матеріалах справи відсутні докази, що сам водій належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

При цьому МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування (пункт 41.3 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому МТСБУ відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування, у разі якщо винуватець ДТП (власник транспортного засобу) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У справі встановлено, що за договором добровільного страхування, що є іншим видом страхування, потерпілий отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля від позивача (страховика).

Заподіяння потерпілому шкоди внаслідок винних дій водія у ДТП стало підставою для виникнення деліктного зобов`язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди, відшкодувати заподіяну шкоду. Водночас така ДТП є підставою для виникнення зобов`язання згідно з договором добровільного страхування, в якому потерпілий має право вимоги до страховика (позивач).

Зазначені зобов`язання не виключали одне одного.

Потерпілому належало право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному.

Він на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до страховика (позивач), від якого отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля.

Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Аналогічне правило викладено в пунктах 3.6, 3.7 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у ДТП (затверджено протоколом Координаційної ради МТСБУ від 06 грудня 2012 року № 31/2012), за змістом якого МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання ДТП з вини осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у разі, коли відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, є особа, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВ іншим страховиком-членом МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.

При відсутності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у винуватця дорожньо-транспортної пригоди страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов`язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам.

Отже, позивач не мав підстав для звернення до МТСБУ із позовом про відшкодування витрат, і пред`явивши вимоги безпосередньо до винуватця дорожньо-транспортної пригоди, діяв відповідно до закону.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи часткове задоволення касаційної скарги ПАТ «СК «Універсальна», скасування рішення апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, із ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Універсальна» підлягає стягненню 292,32 грн судового збору за подачу касаційної скарги.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 04 січня 2016 року скасувати, заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 жовтня 2015 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» судовий збір за подачу касаційної скарги до суду в розмірі 292,32 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик