ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 липня 2019 року

м. Харків

справа № 635/5236/13-ц

провадження № 22-ц/818/2864/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

апелянт - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 червня 2013 року, постановлене під головуванням судді Бобко Т.В. в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області, -

в с т а н о в и в :

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 червня 2013 року позов задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2005 року. Розділено спільне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , набуте ними під час шлюбу, наступним чином: визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частині житлового будинку літ. «А-2» житловою площею 65,20 кв.м., загальною площею 122,60 кв.м. з надвірними будівлями - огорожею №1-3, вигрібною ямою літ «к», замощенням літ. «Т», розташованого за адресою: АДРЕСА_1».

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як особа, яка не брала участі у справі, проте вважає, що оскаржуваним рішенням зачіпаються його права та законні інтереси, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що предметом спору є житловий будинок літ. «А-2», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки за договором від 23.06.2006 року, що укладений на забезпечення кредитного зобов`язання ОСОБА_2 . Поділ вказаного будинку між двома власниками знижує вартість нерухомого майна, що позбавляє іпотекодержателя можливості задовольнити в повному обсязі вимоги кредитора за рахунок даного майна, а отже впливає на права та інтереси апелянта. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначає, що позивачкою не доведено, що спірний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності. Факт придбання майна під час шлюбу автоматично не відносить це майно до спільної сумісної власності подружжя, треба перевіряти за які кошти таке майно було набуте. Під час укладення кредитного договору, у нотаріально посвідченій заяві відповідач вказував, що він не перебуває у зареєстрованому шлюбі, фактичних шлюбних відносин не мав, будинок купує за власні кошти. Після набрання рішення законної сили про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. При цьому поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Виходячи зі змісту положень даної статті, особи, які не брали участі у розгляді справи але звертаються з апеляційною скаргою, оскільки вважають, що суд вирішив питання про їх права та обв`язки, повинні довести, а апеляційний суд повинен з`ясувати наявність правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 починаючи з 2005 року по теперішній час проживають однією сім`єю, ведуть спільне господарство, мають спільний побут та взаємні права та обов`язки. Під час спільного проживання сторони придбали житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до вимог ст. 60 СК України наявні підстави для розподілу вказаного житлового будинку, як спільного майна, набутого сторонами під час шлюбу.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох дітей: ОСОБА_3 , 2006 року народження та ОСОБА_4 , 2011 року народження (а.с.5,6).

23 червня 2006 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав житловий будинок в АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ним на праві приватної власності (а.с.7).

Згідно інформації виконавчого комітету Південноміської ради Харківського району Харківської області від 22 травня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з липня 2006 року по теперішній час постійно мешкають в АДРЕСА_1 » разом із дітьми: донькою ОСОБА_3 , 2006 року народження та сином ОСОБА_4 , 2011 року народження (а.с.11).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що починаючи з 2005 року і по теперішній час вона з відповідачем проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають двох дітей. У період спільного проживання ними був придбаний житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Просила суд встановити факт, що вона та ОСОБА_2 з 2005 року і по теперішній час проживають однією сім`єю без укладення шлюбу та просила визнати за нею право спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2005 року, - не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно інформації виконавчого комітету Південноміської ради Харківського району Харківської області від 22 травня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з липня 2006 року по теперішній час постійно мешкають в АДРЕСА_1 » разом із дітьми: донькою ОСОБА_3 , 2006 року народження та сином ОСОБА_4 , 2011 року народження (а.с.11).

Доказів проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу саме з 2005 року, позивачем суду не надано.

При цьому в анкеті-заяві №083 від 13 червня 2006 року ОСОБА_2 у графі «Відомості про родину» зазначив, що має дружину ОСОБА_1 (а.с.303 зворотній бік).

Анкета-заява №083 від 13 червня 2006 року, яка передувала укладенню відповідачем кредитного договору від 23 червня 2006 року, заповнена ОСОБА_2 власноруч. Подана ним до АКБ «Райффайзен Банк Аваль» з метою отримання кредиту ще до придбання спірного будинку.

Колегія суддів не має обгрунтованого сумніву щодо добровільності визнання відповідачем факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом на 13 червня 2006 року.

Також колегія суддів враховує, що дана анкета-заява подана до суду саме апелянтом, тому відсутні сумніви щодо достовірності викладених в ній даних.

Таким чином доведеним є факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 13 червня 2006 року.

За приписами ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі ст. 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, мано, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Матеріали справи свідчать про те, що спірний житловий будинок придбаний ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу 23 червня 2006 року.

З урахуванням того, що доведеним є факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу, а спірний будинок було придбано за кредитні кошти, сплата яких проводилася у період спільного проживання сторін, - висновки суду першої інстанції про наявність підстав для розподілу спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , набутого ними під час шлюбу, а саме: визнання за сторонами права власності по Ѕ частині житлового будинку літ. «А-2» житловою площею 65,20 кв.м., загальною площею 122,60 кв.м. з надвірними будівлями - огорожею №1-3, вигрібною ямою літ «к», замощенням літ. «Т», розташованого за адресою: АДРЕСА_1», - відповідають вимогам закону.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на те, що позивачкою не доведено, що спірний будинок, який є предметом іпотеки, є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, - не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки законом презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. (ст. 74 СК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 червня 2013 року в частині встановлення факту проживання однією сім`єю слід змінити, встановивши факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 13 червня 2006 року. В частині розподілу спільного майна, а саме: житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , - рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 червня 2013 року в частині встановлення факту проживання однією сім`єю - змінити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 13 червня 2006 року.

В частині розподілу спільного майна, а саме: житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , - рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 25.07.2019 року.