Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 345/64/17

провадження № 61-16938св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивачів - орган опіки і піклування Калуської районної державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2017 року у складі судді Онушканича В. В. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Горейко М. Д., Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки і піклування Калуської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

Позовна заява мотивована тим, що з 06 лютого 2009 року до 22 січня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу 22 січня 2015 року син залишився проживати з матір`ю ОСОБА_3 , яка почала створювати перешкоди їм у спілкуванні з дитиною. За указаних обставин ОСОБА_1 звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Калуської районної державної адміністрації, яка розпорядженням від 15 травня 2015 року № 136 надала йому право зустрічатися з дитиною ОСОБА_4 кожної першої та третьої суботи місяця з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., кожної другої та четвертої неділі місяця з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., та щосереди з 11 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. за його місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з розпорядженням Калуської районної державної адміністрації від 08 липня 2016 року № 215 ОСОБА_2 надано право зустрічі з онуком ОСОБА_4 щовівторка з 13 год.00 хв. до 18 год. 00 хв.

Відповідач вказані розпорядження ігнорує та чинить їм перешкоди у спілкуванні із сином та онуком.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять зобов`язати відповідача ОСОБА_3 не перешкоджати їм брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити такі способи участі ОСОБА_1 у вихованні сина: право зустрічі із сином кожної першої та третьої суботи місяця з 12 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., кожної другої та четвертої неділі місяця з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. та щосереди з 11 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. за його місцем проживання по АДРЕСА_1 ; визначити такі способи спілкування ОСОБА_2 зі своїм онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : право зустрічі із онуком щовівторка з 13 год. 00 хв. до 18 год 00 хв.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначено такі способи участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавши можливість зустрічатися із сином кожної першої та третьої суботи місяця з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., кожної другої та четвертої неділі місяця з 13 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. Визначено такі способи участі ОСОБА_2 у вихованні онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавши можливість зустрічатися із онуком щоп`ятниці з 15 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не позбавлений батьківських прав, ОСОБА_2 є бабою ОСОБА_4 , а тому вони мають гарантоване законом право на спілкування та участь у вихованні сина та онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Калуського міськрайонного суду від 03 лютого 2017 року залишено без зміни.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що батько, який проживає окремо від дитини, а також рідна баба, також мають право на особисте спілкування з нею, при цьому мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, оскільки таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідач не надала суду належних та переконливих доказів, що спілкування батька та баби з дитиною перешкоджає нормальному її розвитку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи питання про можливість спілкування малолітнього ОСОБА_5 з батьком та бабою за межами місця його постійного проживання, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою хворобливий стан дитини, його малолітній вік, а також негативе ставлення позивачів, що впливає на психо-емоційний стан дитини, чим порушили вимоги частини другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», частину першу статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року та положення Сімейного кодексу України (далі - СК України). Наполягала на встановленні відповідного графіка перебування та спілкування відповідачів з ОСОБА_4 виключно у присутності її або членів її сім`ї за місцем проживання дитини.

Судом не враховано, що за фактом нанесення ОСОБА_1 їй тілесних ушкоджень відкрито кримінальне провадження та здійснюється досудове розслідування.

Відхилення судом першої інстанції клопотання її представника про відсутність можливості прибути в судове засідання фактично позбавило її права подати докази.

Крім того, вказувала, що під час розгляду справи апеляційний суд належним чином не дослідив надані нею докази, неподання яких до суду першої інстанції зумовлено поважними причинами, зокрема не дав оцінку відеозаписам поведінки дитини після спілкування з позивачами, рекомендаціям практичного психолога, арт-терапевта та проігнорував її клопотання про виклик свідків.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 вказував на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Зазначав, що оскільки відповідач постійно створює перешкоди йому та ОСОБА_2 у спілкування з малолітнім ОСОБА_4 , суди правомірно дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказував на недостовірність наданих відповідачем довідок про хвороби сина, а також односторонній підхід психолога при роботі з ним. Крім того, доводи заявника про заподіяння їй тілесних ушкоджень не відповідають дійсності, а зазначені відомості є предметом перевірки правоохоронними органами.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 .

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року цивільну справу № 345/64/17 передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивачів - орган опіки і піклування Калуської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Суди встановили, що з 06 лютого 2009 року до 22 січня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 (а. с. 8).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2015 року шлюб між ними розірвано, сина ОСОБА_5 залишено проживати з матір`ю (а. с. 9). Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Калуської районної державної адміністрації від 30 квітня 2015 року № 33 (а. с. 10-11) та розпорядженням Калуської районної державної адміністрації від 15 травня 2015 року № 136 (а. с. 12-13) визначено право зустрічі ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної першої та третьої суботи місяця з 12 год 00 хв. до 16 год. 00 хв., кожної другої та четвертої неділі місяця з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. та щосереди з 11 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. за його місцем проживання по АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням комісії з питань захисту прав дитини Калуської районної державної адміністрації від 01 липня 2016 року № 25 (а. с. 14-15) та розпорядженням Калуської районної державної адміністрації від 08 липня 2016 року № 215 (а. с. 16) ОСОБА_2 надано право зустрічі із онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щовівторка з 13 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року також визнає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Частиною першою статті 7 указаної Конвенції встановлено, що дитина з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За правилами статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частинами другою і третьою статті 157 СК України встановлено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частиною першою статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Згідно із статтею 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Згідно з частинами першої, другою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, та баба, дід, прабаба, прадід мають право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Разом з тим положеннями частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно із абзацами 1, 2 пункту 1.4 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29 травня 1999 року № 34/166/131/88, безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції. Справами опіки і піклування у селищах і селах безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини.

У матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору, що виник між сторонами.

При цьому, незважаючи на необхідність встановлення обставин, визначених у статтях 158, 159 СК України, орган опіки та піклування обмежився лише поданням до суду заяв про підтримання розпоряджень Калуської районної державної адміністрації від 15 травня 2015 року № 136 та від 08 липня 2016 року № 215, а також клопотання про розгляд справи без його участі.

У порушення вимог статей 212-214 ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції під час розгляду справи на вказані вище норми законодавства України увагу не звернув та дійшов передчасного висновку про визначення способу участі позивачів у вихованні дитини.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, допущені порушення норм матеріального права не виправив.

З огляду на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, не виконані вимоги, передбачені процесуальним законодавством України щодо встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, оскаржувані судові рішення не є законними і обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції на підставі статті 411 ЦПК України.

Під час нового розгляду справи з метою повного, всебічного та справедливого розгляду справи в межах процесуальних повноважень суду необхідно забезпечити наявність висновку органу опіки та піклування, участь всіх учасників справи для з`ясування обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Ю. В. Черняк