Справа № 444/535/19
Провадження № 2/444/754/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Мачіха Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні спільною частковою власністю, а саме належною йому на праві власності 1/2 частини квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , в якій він є зареєстрованим.

Зазначає,що 17 листопада 1995 року він разом із ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу, який нотаріально посвідчений, придбали квартиру АДРЕСА_2 . Сторонами були витрачені кошти в рівних частинах. Після укладення договору купівлі-продажу вони стали співвласниками квартири в рівних частинах, тобто по 1/2 кожен.

Належне йому право на 1/2 частину квартири було зареєстровано в Львівському МБТІ. На даний час у вказаній квартирі зареєстрований він один, а ОСОБА_2 проживає в с.Муроване Пустомитівського району.

Окрім того у 2003 році, згідно домовленості з ОСОБА_2 , він заплатив їй кошти за належну їй частку у вказаній квартирі, про що ОСОБА_2 була надана йому розписка. Відтак даною розпискою ОСОБА_2 засвідчила той факт, що вона отримала від нього кошти згідно домовленості за 1/2 належної їй частки в квартирі і що вона після цього жодних претензій до нього не має і на свою частку в квартирі не претендує. Однак зазначену вище угоду вони з ОСОБА_2 не оформляли нотаріально.

Зазначає, що з 2004 року до 2018 року у сторін жодних конфліктів з приводу вказаної квартири не виникало. Він як власник користувався квартирою, а ОСОБА_2 проживала окремо в с.Муроване Пустомитівського району. Зазначає, що минулого року, скориставшись тим, що він фактично тривалий час був відсутній по місцю свого проживання, ОСОБА_2 , шляхом взлому замка на вхідних дверях, проникла в його квартиру, поселила туди квартирантів, незважаючи на те, що фактично квартира його і у вказаній квартирі знаходяться його особисті речі, меблі та інше майно.

Стверджує, що, коли він зустрівся з ОСОБА_2 , то попросив останню звільнити квартиру та надати йому можливість користуватися житлом, однак вона на його прохання не відреагувала і тоді він, з метою уникнення конфлікту, вирішив звернутися з даною позовною заявою до суду з метою захисту його порушених прав.

Пояснює, що в результаті таких дій ОСОБА_2 , він змушений орендувати в м.Львові квартиру, оскільки не має іншого житла. Вважає, що дії ОСОБА_2 не відповідають вимогам житлового та іншого законодавства України щодо користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності осіб.

Просить усунути йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 шляхом вселення в квартиру та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди в користуванні даним житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Лущанець М.В. позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримали у повному обсязі. Просять заявлені позовні вимоги задоволити. Позивач ОСОБА_1 додатково зазначив, що в нього є сумніви щодо наявності майна, яке знаходиться в квартирі та належить йому на праві особистої власності після проживання в квартирі сторонніх осіб, а тому, просить суд задовольнити позовні вимоги і забезпечити вселення в квартиру в присутності ОСОБА_2 та представників виконавчої служби.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Колодій Л.Б. в судове засідання 22.07.2019 року не з`явилися, однак відповідачка 29.03.2019 року подала на адресу суду відзив та 04.06.2019 року письмову заяву, у яких заперечила проти позовних вимог в повному обсязі. Вважає такі незаконними, необґрунтованими, безпідставними та надуманими. Зазначає, що відповідач має можливість користуватися своєю часткою квартири, має ключі від квартири, а при необхідності вона може надати ще дублікат ключа у судовому засіданні. Пояснила, що квартира перебуває у спільній частковій власності з 1995 р. та сторони мають рівні права щодо володіння і користування квартирою. В їхній квартирі ніхто не проживає, а вона самостійно виконує всі необхідні оплати за комунальні послуги. Просить відмовити у задоволенні позову.

Крім цього, відповідачка 22.05.2019 у судовому засіданні заперечила проти заявлених вимог ОСОБА_1 та зазначила, що дійсно у 2018 році вона поміняла на вхідних дверях квартири замок та поселила в квартиру проживати сторонніх осіб для того, щоб мати можливість таким чином платити за комунальні послуги. Однак вона не перешкоджає вселенню ОСОБА_1 в квартиру.

04.06.2019 року ОСОБА_2 надіслала на адресу суду в конверті ключ, який, як зазначила в заяві від 04.06.2019 року, є ключем від замка вхідних дверей, тим самим зазначивши, що ОСОБА_1 має таким чином можливість, отримавши в судовому засіданні ключ, вселитися в квартиру.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Допитана у судовому засіданні 25.06.2019 року свідок ОСОБА_3 підтвердила обставини, викладені позивачем у позовній заяві, зазначивши, що у 2018 році, маючи намір відвідати квартиру належну ОСОБА_1 так як останій, будучи відсутній по місцю проживання уповноважив на вчинення в його інтересах ряду дій, не змогла зайти в квартиру через те, що був замінений замок на вхідних дверях і, як її стало відомо від сусідів, які проживають в АДРЕСА_3 , у вказаній квартирі проживають якісь сторонні особи, внаслідок чого вона прийшла до висновку, що на вчинення таких дій розпорядилася ОСОБА_2 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 17.11.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори, вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили квартиру АДРЕСА_4 .

Згідно копії реєстраційного посвідчення № 158 від. 14.02.1996 року, виданого Львівським МБТІ, вбачається, що ОСОБА_1 належить право власності на 1/2 частину квартири в АДРЕСА_1 .

Із копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 14666630 від 24.05.2007 року серії ССЕ № 108276, вид. ОКПЛОР "БТІ та ЕО" вбачається, що сторони є власниками кожен по 1/2 частці квартири АДРЕСА_2 на праві приватної спільної часткової власності .

Згідно записів у будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 вбачається, що за цією адресою є зареєстрованим лише позивач ОСОБА_1 , інших осіб у вказаній квартирі не зареєстровано.

У відповідності до ч. 4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

У відповідності до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповіднодо ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.1-3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Надісланий ОСОБА_2 поштовим відправленням дублікат ключа для вручення позивачеві не береться судом до уваги, оскільки у суду відсутні будь-які відомості, що такий ключ є саме ключем від замка дверей вказаної квартири, жодні докази цього відповідачкою суду не були представлені суду, а суд самостійно позбавлений можливості встановити чи перевірити приналежність надісланого суду ключа до замка дверей квартири, такі дії не входять до обов`язку суду.

Суд надає віри поясненням свідка ОСОБА_3 , оскільки не вірити таким у суду немає підстав, крім цього, суд враховує, що відповідачка визнає той факт, що, за час тимчасової відсутності позивача, нею самостійно було замінемо замок до вхідних дверей квартири та така заміна не була погоджена із позивачем, також визнає, що вселила туди жильців з метою отримання доходу, оскільки здавала в оренду квартиру. Від так, суд приходить до переконання, що відповідачка такими своїми діям створює перешкоди для позивача щодо вселення у квартиру.

Суд вважає, що сумніви позивача щодо наявності та схоронності у квартирі його особистих речей та майна, після того, як там жили сторонні для нього особи, про що йому не було відомо, є обгрунтованими.

З врахуванням встановленого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судому порядку та слід усунути позивачеві перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 шляхом вселення в квартиру та зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди в користуванні даним житловим приміщенням.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Усунути ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_2 перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 шляхом вселення в квартиру та зобов"язати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_3 не чинити йому перешкоди в користуванні даним житловим приміщенням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст повного рішення суду виготовлено 24.07.2019 року.

Суддя: Ясиновський Р. Б.