Номер провадження: 22-ц/813/2724/19
Головуючий у першій інстанції Буран О. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів: Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач Військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України, діючий в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси
відповідач ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2015 року ухваленого під головуванням судді Бурана О.М., -

в с т а н о в и в:
У грудні 2014 року Військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України, діючий в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одесизвернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення.
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що прокурорською перевіркою, проведеною у квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси встановлено порушення, щодо зайняття службового житлового приміщення особою, яка не має на те дозволу та відповідних правових підстав, а саме: зайняття ОСОБА_3 однокімнатної службової квартири АДРЕСА_1 .
Зазначеною перевіркою було встановлено, що у 2004 році, під час проходження військової служби в Одеському гарнізоні, полковником ОСОБА_4 , згідно загальної черги, отримано однокімнатну службову квартиру фонду Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_2 . Після цього, у 2010 році, ОСОБА_4 отримано двокімнатну службову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . У зв`язку з цим, ОСОБА_4 зі своєю родиною звільнив однокімнатну службову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та заселився у отримане житлове приміщення. Водночас, у службове житло за адресою: АДРЕСА_2 самоправно вселилась та зареєструвалась мати дружини ОСОБА_4 - громадянка ОСОБА_3 . Зазначений будинок АДРЕСА_4 реконструйовано управлінням з будівництва та розквартирування військ Південного оперативного командування за кошти Міністерства оборони України. Відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.04.2004 року, квартири будинку включені до числа службових. Зазначений будинок перебуває на обліку квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси. Будинок АДРЕСА_4 та входить до складу житлового фонду Міністерства оборони України.
Також позивач зазначив, що вказане службове житлове приміщення ОСОБА_3 не розподілялось, спеціальний ордер на вселення її у зазначене житло не видавався, тому вона підлягає виселенню зі спірного житлового приміщення, без надання іншого житлового приміщення.
Оскільки, у добровільному порядку, відповідач звільнити службове житлове приміщення відмовляється, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив виселити ОСОБА_3 з однокімнатної службової квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2015 року позов Військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України, діючого в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси про виселення з житлового приміщення задоволений.
Виселена ОСОБА_3 з однокімнатної службової квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243,6 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 , представник ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, оскільки судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також, що судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 , представник ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_3 на законних підставах, як член сім`ї наймача, вселилася у спірну квартиру на підставі ордеру, який є дійсним та за згодою основного наймача ОСОБА_4 , тому не може бути виселена без надання іншого жилого приміщення, оскільки є членом сім`ї наймача матір`ю дружини ОСОБА_4 та проживала разом з ними у квартирі однією сім`єю.

Також апелянт надав до апеляційного суду клопотання, в якому просив застосувати строки позовної давності, оскільки прокурором був пропущений строк звернення до суду з вказаним позовом.

Відзиви до суду апеляційної інстанції надані не були.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. головуючий суддя, судді Журавльов О.С., Кравець Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

В судове засідання, призначене на 17 липня 2019 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином, представники Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси та Міністерства оборони Українинадали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 244, 246-247, 250 т. 1, а.с. 1-7 т. 2).

Колегія суддів, дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які були повідомлені належним чином про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги,перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375ЦПК України,суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, щоРозпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської області №45/01-04 від 27.01.2004 затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію 5-ти поверхового 100 квартирного житлового будинку за АДРЕСА_5 . Будинок реконструйовано управлінням з будівництва та розквартирування військ Південного оперативного командування за кошти Міністерства оборони України.
Зазначений будинок перебуває на обліку квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, що підтверджується індивідуальною карткою обліку будівлі за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №390/01-04 від 15.04.2004року, квартири будинку за адресою: АДРЕСА_4 , у тому числі і квартира АДРЕСА_6 , включені до числа службових.
Згідно з Директивою Міністра оборони України від 21.05.2009 № Д-15 «Про безоплатну передачу військового майна у комунальну власність відповідних територіальних громад», будинок за адресою АДРЕСА_4 передано до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.08.2007 №921 «Про затвердження актів приймання-передачі з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси жилих будинків та інженерних мереж, що належать Міністерству оборони України та розташовані у м. Одесі».
Також судом встановлено, що у 2004 році, під час проходження військової служби в Одеському гарнізоні, полковником ОСОБА_4 , згідно загальної черги, на підставі ордеру отримано однокімнатну службову квартиру фонду Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_2 . Після цього, у 2010 році, ОСОБА_4 отримано двокімнатну службову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . У зв`язку з цим, останній зі своєю родиною звільнив однокімнатну службову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та заселився у отримане житлове приміщення. Водночас, у службове житло за адресою: АДРЕСА_2 самоправно вселилась та зареєструвалась мати дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_3 .
Задовольняючи позовВійськового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України, діючого в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси про виселення з житлового приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що єдиною підставою вселення ОСОБА_3 на спірну житлову площу, було видача чоловіку її дочки, ОСОБА_4 однокімнатної службової квартири фонду Міністерства оборони України під час проходження ним військової служби в Одеському гарнізоні, а право відповідача на проживання у спірній квартирі є похідним від права, набутого ОСОБА_4 , а оскільки у 2010 році, ОСОБА_4 отримано двокімнатну службову квартиру за адресою: АДРЕСА_3 та він разом з членами родини знявся з реєстраційного обліку за спірною адресою та виселився зі вказаної квартири, ОСОБА_3 підлягає виселенню з однокімнатної службової квартири за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Правовідносини щодо користування спірним житловим приміщення, що виникли між сторонами у справі, регулюються відповідними нормами ЦК України та ЖК УРСР.

Відповідно до ст. 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.
Відповідно до частини третьої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Водночас, згідно зі ст. 55 ЖК України жилі приміщення, що звільняються в будинках, переданих державними підприємствами, установами, організаціями виконавчим комітетам місцевих Рад народних депутатів заселяються в першу чергу потребуючими поліпшення житлових умов працівниками цих підприємств, установ, організацій. Зазначений порядок заселення застосовується незалежно від часу передачі або закінчення спорудження жилого будинку.
У пункті 8 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року N 37, зазначено, що службові жилі приміщення надаються включеним до згаданогов п. 7 цього Положення переліку працівникам, які постійно проживають, а також прописані в населеному пункті за місцем розташування відповідного підприємства, установи, організації.
Таким чином, будинок за адресою АДРЕСА_4 входить до складу житлового фонду Міністерства оборони України, а тому, жилі приміщення зазначеного будинку, відповідно до вищезазначеного законодавства, заселяються в першу чергу потребуючими поліпшення житлових умов військовослужбовцями та працівниками Міністерства оборони України.
Згідно зі статтею 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР.

Статтею 118 ЖК УРСР встановлено, що службові житлові приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до статті 122 ЖК УРСР єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення є спеціальний ордер, який видає виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів на підставі рішення про надання службового жилого приміщення.

Згідно з п.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання.
Крім того, пунктом 7 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081, визначено, що військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями.
Відповідно до п. 3.7 наказу Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 373«Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями», КЕВ (КЕЧ) району на підставі рішення про надання службового жилого приміщення, погодженого комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України, подає затверджений начальником гарнізону витяг із списку розподілу службової жилої площі у гарнізоні, погоджений протоколом засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України, разом з документами, що знаходяться в облікових справах, до виконавчого органу сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або районної державної адміністрації для оформлення спеціального ордера, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.
Громадяни можуть бути виселені з жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення на підставах, передбачених статтею 116 ЖК УРСР.

Судом вірно встановлено, що службове житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 розподілено не було, спеціальний ордер на вселення її у зазначене житло не видавався.
Таким чином, встановивши відсутність ордера, як єдиної підстави для вселення відповідача до спірного приміщення, а також відповідного рішення виконавчого комітету міської ради чи розпорядження командира військової частини щодо видачі такого ордера, суд дійшов обґрунтованого висновку про самоправне зайняття відповідачем спірного жилого приміщення.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду по справі за № 128/4336/15-ц від 22 травня 2019 року.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_3 на законних підставах, як член сім`ї наймача, вселилася у спірну квартиру на підставі ордеру, який є дійсним та за згодою основного наймача ОСОБА_4 , тому не може бути виселена без надання іншого жилого приміщення, оскільки є членом сім`ї наймача матір`ю дружини ОСОБА_4 та проживала разом з ними у квартирі однією сім`єю, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ордер був виданий на ім`я ОСОБА_4 , який проживав у спірній квартири, однак після отримання іншого житлового приміщення звільнив її зі своєю родиною та заселився в отримане житлове приміщення, а ОСОБА_3 ордеру на вселення у спірну квартиру не отримувала та самоправно зайняла це приміщення.

Стосовно застосування строків позовної давності, які просить застосувати апелянт, у зв`язку з пропуском прокурором строку звернення до суду з вказаним позовом, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Аналогічний за змістом висновок міститься у пункті 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».
Оскільки, проживання відповідачаза адресою: АДРЕСА_2 без належної правової підстави (за відсутності ордера та договору найму) шляхом самоправного його зайняття є триваючим правопорушенням, позовна давність до спірних правовідносин не застосовується.
Також суд зазначає, що суд першої інстанціїу рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судових засіданнях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 22 липня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець