Номер провадження 22-ц/804/1992/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Азевича В.Б., Канурної О.Д.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Погрібної Н.М. у м. Бахмут Донецької області, повний текст складено 27 травня 2019 року) у цивільній справі №219/13156/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 28 липня 2008 року між ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (попередня назва - AT «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 10 000,00 доларів США на споживчі потреби до 27.07.2018 року. В якості забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 978/408935-П від 28.07.2008 року.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 22.08.2012 року позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором були частково задоволені.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15.10.2012 року рішення Артемівського міськрайонного суду від 22.08.2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» стягнуто заборгованість по кредитному договору в сумі 79213,67 грн., з яких: 61 502,93 гривень - заборгованість за кредитом; 5 763,95 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 532,54 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 10260,85 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 1153,40 гривень - заборгованість за сплатою пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та витрати по оплаті судового збору в сумі по 396,07 грн. з кожного з відповідачів.

Станом на 15.10.2012 року сума, стягнута за рішенням суду 79213,67 гривень у валюті договору складала: 61502,93 грн./7,993 доларів США за 1 долар США=7694,60 доларів США; 5 763,95 гривень/7,993 доларів США за 1 долар США=721,12 доларів США; 532,54 гривень/7,993 доларів США за 1 долар США=66,63 доларів США; 10260,85 гривень/7,993 доларів США за 1 долар США=1283,73 доларів США. Разом, сума боргу, визначена в судовому рішенні складала разом 9766,08 доларів США та 1153,40 гривень (пеня обліковується в національній валюті України).

Судове рішення знаходилося на виконанні у Бахмутському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області та виконувалось з 07.05.2013 року по 23.10.2017 року.

Так, вищевказані кошти, що були отримані з Бахмутського (Артемівського) міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області за період з 07.05.2013 року по 23.10.2017 року у сумі 6 433,39 доларів США було розподілено наступним чином з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на дату зарахування коштів: 5 082,97 доларів США направлено на погашення тіла кредиту; 1 350,44 доларів США направлено на погашення відсотків.

Таким чином, у зв`язку з курсовою різницею Банком за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.08.2012 року по справі №0503/248/2012 (провадження №2/1034/2012), з врахуванням рішення Апеляційного суду Донецької області від 15.10.2012 року по справі №22ц-0590/10154/12 було недоотримано: 3 332,75 доларів США заборгованості тілу кредиту; 1 153,40 гривень пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання; 792,14 грн. судових витрат.

Внаслідок невиконання умов кредитного договору та невиконання у добровільному порядку рішення суду, у відповідачів перед позивачем станом на 25.10.2018 року є наявною заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 332,75 доларів США та 1 549,47 гривень, що включає: заборгованість за кредитом в сумі - 3 332,75 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди в сумі - 1 153,40 гривень, невідшкодовані судові витрати в сумі - 792,14 гривень яку просили стягнути з відповідачів.

Крім того, в порядку ст.625 Цивільного кодексу України, просив стягнення з відповідачів санкції у розмірі 3% річних від суми боргу з моменту винесення судового рішення. Відповідно до розрахунку, розмір санкції складає 664,34 доларів США, що на дату пред`явлення цієї позовної заяви за курсом НБУ (1 долар США=28,149 гривень) становить 18 700,51 гривень.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 27 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (попередня назва ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог та стягненні витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування посилається на неправильне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне визначення правовідносин, а також дослідження та оцінку доказів.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування позовної давності. Перебіг строку починається саме з дати закінчення відповідного виконавчого провадження.

Суд послався на недоведеність вини відповідачів у надмірно тривалому невиконанні рішення суду, проте факт тривалого невиконання підтверджується безпосередньо строком виконавчого провадження, в ході якого здійснювалися заходи примусового стягнення, рішення в добровільному порядку не виконувалося. При цьому вимоги позивача ґрунтуються саме на неналежному виконанні відповідачами зазначеного рішення апеляційної інстанції, про що він дізнався тільки після закінчення виконавчого провадження, що і є на думку апелянта початком перебігу строку позовної давності.

Його вимоги стосувались пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, розмір якої визначений рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15.10.2012 року, а не комісійних платежів, які на думку суду першої інстанції не підтверджені відповідними документами. Апелянт вважає, що сам факт тривалого невиконання відповідачами рішення суду підтверджується строком виконавчого провадження, в ході якого здійснювались заходи примусового стягнення.

На думку позивача, враховуючи позицію, яка висловлена Великою Палатою Верховного суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц виконання договірних зобов`язань та нарахування 3% річних, визначених ст.. 625 ЦК України, які входять до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, можливо в іноземній валюті. Також позивач посилається на висновок щодо 3% річних до якого дійшла Велика Палата Верховного суду у справі №310/11534/13-ц

Крім того позивач вважає помилковим посилання суду першої інстанції на положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань в сумі 1153,40 гривень визначена за рішенням рішення Апеляційного суду Донецької області від 15.10.2012 р. по справі №22ц-0590/10154/12 ще в 2012 році, отже позивач не збільшував розмір пені.

На апеляційну скаргу надійшли заперечення відповідачів (які за своєю формою та змістом є відзивом на апеляційну скаргу АТ «Креді Агріколь Банк»), в яких вони просять рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення та розглядати справу без їх участі.

Вважають, що рішення Апеляційного суду Донецької області від 15.10.2012 року виконано повністю ,про що свідчить постанова ВДВС про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку із виконанням рішення апеляційної інстанції в повному обсязі, які позивач не оскаржував. Крім того, вважають, що новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг з наступного дня після пред`явлення первісного позову , тобто з 12.01.2012 року та спливає 12.01.2015 року, про що зазначалось відповідачами у відзиві на позовну заяву та заявлялось відповідне клопотання про застосування строку позовної давності.

Щодо припинення поруки, то відповідачі вважають, що порука ОСОБА_2 припинилась через шість місяців від 10.04.2012 року - дати залучення її у якості відповідача, тобто 11 жовтня 2012 року.

Також на думку відповідачів позивачем не доведено наявність самого збитку, не підтверджено його розмір бухгалтерськими документами, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між тривалим виконанням відповідачами рішення суду апеляційної інстанції та зростанням курсу долара США та знеціненням національної валюти. Відповідачі наголошують, що предметом первісного позову було стягнення з відповідачів боргу у гривнях, а також остаточне рішення Апеляційного суду Донецької області від 15.10.2012 року передбачало стягнення суми боргу у національній валюті.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову 113596,49 грн. складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог,суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з такими вимогами, а відносно ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження пред`явлення банком вимог до поручителів протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, а тому порука є припиненою.

Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України).

Також підстави припинення зобов`язання визначені статтями 599, 600, 601, 604 - 609 Цивільного кодексу України.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Права й інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання ( такі висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12).

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (такі висновки містить постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц).

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15.10.2012 року скасовано рішення Артемівського міськрайонного суду від 22.08.2012 року та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору від 28 липня 2008 року в сумі 79213,67 грн., з яких: 61 502,93 гривень - заборгованість за кредитом; 5 763,95 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 532,54 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 10260,85 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 1153,40 гривень - заборгованість за сплатою пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, та витрати по оплаті судового збору в сумі по 396,07 грн. з кожного з відповідачів.

Відповідно до інформації про виконавче провадження 25 березня 2013 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа за рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15 жовтня 2012 року.

13.09.2017 року було звернуто стягнення на майно боржника у зв`язку із невиконанням рішення суду у встановлений строк.

Виконавче провадження було закінчено (фактичне повне виконання рішення) 25 вересня 2017 року та 10.10.2017 року (а.с.29-34), про що державним виконавцем Бахмутського (Артемівського) міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області винесена постанова про закінчення виконавчого провадження по стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі 79213,67 грн. та судового збору в сумі по 396,07 грн. з кожного у зв`язку із виконанням.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, а тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Відтак, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу, визначеного рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15.10.2012 року, у розмірі 79213,67 грн., помноженого на кількість днів прострочення за період з 16 жовтня 2012 року до дня виконання судового рішення, тобто по 25.09.2017року, що становить 1804 дні.Тобто, 79213,67 грн. х 1804 дні х 3 : 100 : 365 = 11745,33 грн..

Таким чином 3% річних від суми боргу в 79213,67 грн. становить 11745,33 грн., які підлягають стягненню з відповідачів на корись позивача.

Наявність судового рішення від 15 жовтня 2012 року у справі про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не звільняє боржника і поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Отже, установивши, що фактично грошове зобов`язання боржники виконали примусово 25 вересня 2017 року, суд першої інстанції, виходячи із пропуску строку, дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про відмову в захисті права позивача на отримання 3% річних, нарахованих після 15 жовтня 2012 року.

З урахуванням примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості за договором кредиту 25 вересня 2017 року та пред`явлення позову до суду 16 листопада 2018 року строк позовної давності позивачем не пропущено як і не припинилася порука.

За таких обставин в межах заявлених вимог позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню та стягненню з відповідачів солідарно в сумі 11745,33 грн..

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.07.2007 року у сумі 3332,75 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди в сумі 1153,40грн., невідшкодованих судових витрат в сумі 792,14 грн., то вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач зазначив,що кошти,отримані з Бахмутського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області на виконання судового рішення за період з 07 травня 2013 року по 23 жовтня 2017 року у сумі 6433,39 доларів США було розподілено наступним чином з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на дату зарахування коштів: 5 082,97 доларів США направлено на погашення тіла кредиту; 1 350,44 доларів США направлено на погашення відсотків..Таким чином у зв`язку з курсовою різницею Банком за Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15 жовтня 2012 року було недоотримано 33332,75 доларів США заборгованості за тілом кредиту,1153,40 грн., пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та судові витрати в розмірі 792,14 грн..

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З позовом ПАТ "Креді Агріколь Банк" звернулося до суду в січні 2012 року та просило стягнути з позичальника і поручителя заборгованість за кредитом, проценти за кредитом, пеню за несвоєчасне повернення кредиту та процентів за кредитом в загальній сумі 79213,67 грн..

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15 жовтня 2012 року було задоволено позовні вимоги ПАТ`Креді Агріколь Банк» в повному обсязі і з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто солідарно на користь ПАТ`Креді Агріколь Банк» заборгованість за договором кредиту від 28 липня 2008 року в сумі 79213,67 грн.. Стягнута заборгованість не ставилася в залежність від іноземної валюти.

Таким чином позикодавець використав своє право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тобто судом було вирішено спір відносно стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 28 липня 2008 року.

Рішення суду перебувало на виконанні з 07 травня 2013 року по 25 вересня 2017 року і виконувалося у національній валюті, як зазначено в судовому рішенні.

Заявляючи вимоги про те, що в результаті зростання курсу іноземної валюти і знецінення національної валюти Банк за рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15 жовтня 2012 року недоотримав 33332,75 доларів США заборгованості за тілом кредиту,1153,40 грн., пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та судові витрати в розмірі 792,14 грн.,а тому є підстави для задоволення позовних вимог про стягнення 33332,75 доларів США заборгованості за тілом кредиту,1153,40 грн., пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та судових витрат в розмірі 792,14 грн., позивач фактично не згоден з рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15 жовтня 2012 року, що не може бути підставою для задоволення його позовних вимог в цій частині та перерахування стягнутої заборгованості в доларах США.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо помилкового посилання судом першої інстанції на положення Закону України »Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» про скасування банками пені та штрафу, так як судом не перевіряється правильність стягнутої заборгованості за кредитним договором. Предметом спору є лише його несвоєчасне виконання, що не може регулюватися вище зазначеним законом.

За встановлених обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, то є підстави для розподілу судових витрат.

При зверненні до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1762 грн..

З апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 2643 грн.. Дані про те, що відповідачі звільнені від сплати судового збору в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено на 14,82%, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі по 326,47 грн. з кожного (з розрахунку 1762 х 14,82 % + 2643х14,82%).

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 113596,49 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду від 27 травня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»

3% річних в сумі 11745,33 грн..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» судовий збір по 326,47 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: