27.06.2019 Єдиний унікальний номер 205/4505/19
Єдиний унікальний номер 205/4505/19
Провадження № 2/205/2013/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року цивільна справа була прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач у своєму позові посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житлове приміщення у гуртожитку від 09 грудня 2016 року їй на праві спільної сумісної власності належить кімната АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано у встановленому порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З 06 жовтня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2011 року, та від якого мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через два роки сторони поновили стосунки та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від сумісного життя у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 , а 27 липня 2016 року позивач зареєструвала відповідача у спірній кімнаті. З липня 2018 року відповідач у спірному житловому приміщенні не проживає, його речей в ньому немає, комунальні послуги він не сплачує, поточний ремонт не здійснює, добровільно зніматися з реєстрації не бажає. Перешкод у проживанні йому ніхто не чинить. Позивач у своїх позовних вимогах просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідачеві ОСОБА_2 у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житлове приміщення у гуртожитку від 09 грудня 2016 року, виданого Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради за реєстраційним № Г/104-2016, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належить житлове приміщення АДРЕСА_1 (а.с. 13). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 грудня 2016 року, реєстраційний номер 18356780 (а.с. 14-15).

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2001 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 23).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано (а.с. 16).

Згідно з довідкою № 1293 про склад сім`ї від 20 травня 2019 року, виданої КП «Жилсервіс-5», у кімн. № АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також відповідач ОСОБА_2 (а.с. 20).

Відповідно до акту про непроживання, складеного 20 травня 2019 року комісією у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , затвердженого директором КП «Жилсервіс-5» Шевцовою Л.В. , відповідач ОСОБА_2 у житловому приміщенні АДРЕСА_1 , не проживає з липня 2018 року і по теперішній час (а.с. 19).

ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, у житловому приміщенні не проживає, його речей у кімнаті немає, комунальні послуги він не сплачує.

На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідач не є співвласником житлового приміщення АДРЕСА_1 , в ньому не проживає, його речей у кімнаті, належній позивачеві та її дітям, немає, комунальні послуги ОСОБА_2 не сплачує, доведених документально родинних стосунків з позивачем не має, суд доходить висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп., який з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись . 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 321, ч. ч. 1, 2 ст. 386, ст. ст. 387, 391 ЦК України, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263, 264, ч.ч. 1-5 ст. 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя: