Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 201/3406/16-ц

провадження № 61-12761св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Дніпропетровська міська рада, товариство з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Баранніка О. П., Максюти Ж. І., від 23 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Дніпропетровської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» (далі - ТОВ «Перспектива Інвестмент») про визнання рішень та договору оренди землі недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 17 жовтня

2008 року між відповідачами був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого міська рада передала товариству в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,4709 га, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 . Вказаний договір був укладений на підставі ухвалених Дніпропетровською міською радою 06 серпня та 19 вересня 2008 року рішень. Позивач вказував, що рішення міської ради та договір оренди землі є незаконними, оскільки чинним законодавством не передбачено надання в користування земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, будь-якій особі без визначення співвласниками порядку користування земельної ділянки, а також будь-кому із співвласників, оскільки це призводить до порушення прав інших співвласників на користування цією земельною ділянкою. Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсними рішення Дніпропетровської міської ради від 06 серпня та 19 вересня 2008 року та договір оренди землі

від 17 жовтня 2008 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Батманової В. В. від 25 травня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 26 травня 2016 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними рішення Дніпропетровської міської ради від 06 серпня та 19 вересня 2008 року. Визнано недійсним договір оренди землі

від 17 жовтня 2008 року, укладений між Дніпропетровською міською радою та ТОВ «Перспектива Інвестмент», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А. В. та зареєстрований в реєстрі за № 3779.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням міської ради та договором оренди землі порушуються права позивача як одного із співвласників багатоквартирного житлового будинку щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, оскільки без його згоди та згоди всіх інших співвласників встановлено порядок користування прибудинковою територією та розподіл земельної ділянки, а тому є всі передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного судуДніпропетровської області від 23 листопада 2016 року апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що на час виникнення спірних правовідносин позивач не був власником квартири у багатоквартирному будинку, земельну ділянку по фактичному розміщенню якого було надано ТОВ «Перспектива Інвестмент», та не є стороною оспорюваного договору оренди землі, а тому його права у зв`язку із розпорядженням спірною земельною ділянкою порушені не були.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводів особи, яка її подала

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що він як власник квартири у багатоквартирному будинку має право користування землею, на якій розташовані будинок, споруди та прибудинкова територія, а тому розпорядження міською радою цією земельною ділянкою порушує його законні права та інтереси.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою цього ж суду від 02 листопада

2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 201/3406/16-ц (провадження № 61-12761св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

06 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником квартири

АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом право власності на майно, виданим 05 вересня 2014 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а. с. 42).

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 06 серпня 2008 року вирішено, зокрема, внести зміни до рішень міської ради щодо передачі земельних ділянок в оренду, стосовно яких договори оренди знаходяться в процесі оформлення та не пройшли державну реєстрацію, встановивши річну орендну плату за користування ділянками у розмірі мінімальної ставки орендної плати, встановленої Законом України «Про оренду землі», незалежно від мети використання (п.1); продовжити строк укладення договорів оренди землі та звернення до відповідних установ для забезпечення державної реєстрації договорів відповідно до рішень міської ради (пункт 1 цього рішення) на три місяці з моменту прийняття цього рішення (пункт 2) (а.с.12).

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19 вересня 2008 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку і передано земельну ділянку площею 2,4709 га в оренду строком на п`ятнадцять років

ТОВ «Перспектива Інвестмент» по фактичному розміщенню першої, другої, третьої черг житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», житлових будинків по вул. Дзержинського, 35-Т, 35-Л, 35-П.

17 жовтня 2008 року Дніпропетровська міська рада та ТОВ «Перспектива Інвестмент» уклали договір оренди землі відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,4709 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Пунктом 1.3 договору встановлено, що підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення міської ради від 06 серпня та 19 вересня 2008 року.

Відповідно до статуту ТОВ «Перспектива Інвестмент» предметом діяльності товариства є, зокрема, надання в оренду і продаж житла і приміщень нежитлового призначення; надання послуг з утримання, експлуатації та обслуговування житлових та адміністративних комплексів; надання комунальних послуг.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником квартири у багатоквартирному будинку, розташованому на земельній ділянці, що передана в оренду за оспорюваним договором, що порушує його права як співвласника та інших співвласників будинку на користування спірною земельною ділянкою, а тому вважав незаконними дії міської ради щодо розпорядження цією земельною ділянкою.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 3 ЦПК Україниу редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статті 15, 16 ЦК Українипередбачають право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу до суду.

Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (стаття 116 ЗК України).

Відповідно до статей 89, 92 ЗК України земельна ділянка, необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку, може належати його співвласникам на праві спільної сумісної власності або перебувати у їх постійному користуванні.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (стаття 78 ЗК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» приміщення загального користування, несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія, є спільним майном багатоквартирного будинку.

Прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

За змістом частин першої, другої статті 42 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування після передачі такої ділянки у їх власність чи у постійне користування на загальних підставах у вставленому законом порядкулише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Установлено, що до ухвалення Дніпропетровською міською радою оскаржуваних рішень та укладення між відповідачами оспорюваного договору оренди, земельна ділянка не передавалася у користування власників квартир будинку

АДРЕСА_4 . Також відсутні належні та допустимі докази, які б указували на створення об`єднання співвласників вказаного багатоквартирного будинку та ініційованого питання про право на земельну ділянку, на якій розташований будинок і прибудинкова територія.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 як співвласник багатоквартирного будинку не набув у власність чи у постійне користування земельну ділянку, на якій розташований цей будинок і яка необхідна для його обслуговування, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність посилань позивача на порушення його прав оскаржуваними рішеннями Дніпропетровської міської ради від 06 серпня та 19 вересня 2008 року та укладеним між відповідачами договором оренди землі від 17 жовтня

2008 року.

Також суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що на момент ухвалення оспорюваних рішень міськради та укладення оспорюваного договору оренди (2008 рік) права ОСОБА_1 , як власника квартири АДРЕСА_1 , не порушувались, оскільки він таке право набув лише у 2014 році.

Отже, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про порушення його прав розпорядженням спірної земельної ділянки є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.

Посилання у касаційній скарзі на те, що оспорюваними рішеннями та договором оренди землі порушуються права інших співвласників будинку також є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів стосовно надання ними повноважень ОСОБА_1 на представлення у суді їх інтересів.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 23 листопада 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович