Справа № 404/740/19
Номер провадження 2/404/182/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючої судді -Панфілової А.В.

при секретарі - Проскурні О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі- продажу дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання укладененого між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу від 30.09.1997 року квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 та посвідченого УТБ «ИНКОПМАРК-КОНТРАКТ» -дійсним.

В обґрунтування позову зазначено, що 30 вересня 1997 року уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1.

Договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано на УТБ «ИНКОПМАРК-КОНТРАКТ», реєстраційний номер № 21, який відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року нотаріальному посвідченню згідно діючого на час укладення договору законодавства, не підлягав.

Вказаною квартирою користується 21 рік, право власності ніким не оспорювалось. Згідно Довідки з Кіровоградського технічного бюро інвентаризації від 1997 року є власником квартири АДРЕСА_1 .

В зв`язку із наміром правильно оформити право власності (документи) на квартиру звернувся до нотаріуса, який роз`яснив, що всі договори, які були укладені на товарних біржах на даний час вважаються недійсними, договір не був посвідчений нотаріально, а лише реєстрований на біржі, що є порушенням законодавства України, а саме ст. ст. 47, 227 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), Закону України «Про нотаріат», що в подальшому тягне за собою недійсність укладення договору. Надати письмову відмову у посвідченні правочину нотаріус відмовив , а тому просить задовольнити позов .

До судового засідання позивачем надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 28 ).

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено через Сайт Судової влади (а. с.26 ), та рекомендованими листами ( а.с. 17,27) поважні причини неявки суду не повідомлено.

Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Судом встановлено наступні факти.

30 вересня 1997 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1.

Договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано на УТБ «ИНКОПМАРК-КОНТРАКТ», реєстраційний номер № 21, який відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року нотаріальному посвідченню не підлягав.

В зв`язку із наміром позивача правильно оформити право власності (документи) на квартиру звернувся до нотаріуса, який роз`яснив, що всі договори, які були укладені на товарних біржах на даний час вважаються недійсними, договір не був посвідчений нотаріально, а лише реєстрований на біржі, що є порушенням законодавства України, а саме ст. ст. 47, 227 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), Закону України «Про нотаріат», що в подальшому тягне за собою недійсність укладення договору. Надати письмову відмову у посвідченні правочину нотаріус відмовив.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру; або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч.3З ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до роз`яснення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року (із змінами від 25.12.1992, 25.05.1998 року) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

У відповідності до ч. 1 ст. 655 ЦК України (в редакції 2003 року) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України та ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі - продажу майна підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України (в редакції 2003 року ), ч. 2 ст. 47 ЦК України ( в редакції 1963 року ) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно ст. 334 ЦК України (в редакції 2003 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю оскільки укладений договір не оспорюється, а право власності перейшло на квартиру до позивача, оскільки сторони виявили бажання на вчинення купівлі-продажу, уклали про це договір, передача майна та розрахунки відбулися, позивач фактично вступив у володіння майном, користується ним по цей час, але не має можливості розпорядитись своєю власністю.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України згідно заяви позивача , суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенні сторонами.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 321, 328, 334, 638, 656 ЦК України, ст. ст.134-142,223,263, 265,268,280 281-284 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( остання відома адреса, АДРЕСА_1 , ІПН- не встановлено) про визнання договору купівлі- продажу дійсним задовольнити повністю.

Визнати укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу від 30.09.1997 року квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 та посвідченого УТБ «ИНКОПМАРК-КОНТРАКТ» -дійсним.

Судові витрати залишити по їх фактичному понесенні сторонами.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з проголошення рішення .

Учасник справи, якому заочне рішення не було вручене в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда