Ухвала

Іменем України

25 липня 2019 року

м. Київ

справа № 2-940/11

провадження № 61-8968ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2018 року у складі судді Кацаренко І. О. та постанову Запорізького апеляційного суду від

26 березня 2019 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Кухаря С. В., у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та скасування постанови державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання дій неправомірними та скасування постанови державного виконавця.

Скарга обгрунтована тим, що на примусовому виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - Заводський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області) перебуває виконавчий лист № 2/820/140/12, виданий Пологівським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

20 березня 2018 року старшим державним виконавцем Заводського ВДВС

м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Шавлуковою З. А. винесено постанову про встановлення ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом за виконавчим провадженням № 30943295.

Посилаючись на те, що зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки була винесена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07 грудня.2017 року, який набув чинності 06 лютого 2018 року, та не має зворотної сили в часі, а з моменту набуття чинності зазначеного Закону до винесення оскаржуваної постанови, сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів не перевищив суму заборгованості відповідних платежів за шість місяців, просив суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Заводського ВДВС

м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Шавлукової З. А., та скасувати постанову від 20 березня 2018 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Ухвалою Пологівського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2018 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2019 року, у задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що станом на

01 квітня 2018 року боржник має заборгованість зі сплати аліментів, у розмірі 50 153,93 грн та її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Заявник не надав доказів на підтвердження того, що обмеження його у праві керування транспортними засобами позбавить його основного законного джерела засобів для існування, як і не довів використання транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від

28 вересня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від

26 березня 2019 року, у якій він просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення скарги, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк до 14 червня 2019 року для уточнення прохальної частини касаційної скарги відповідно до вимог статті 409 ЦПК України.

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 у новій редакції з уточненням прохальної частини відповідно до вимог статті 409 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій порушили норму статті 58 Конституції України, в частині зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07 грудня.2017 року, набув чинності

06 лютого 2018 року. З моменту набуття чинності зазначеного Закону до винесення оскаржуваної постанови, сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів не перевищив суму заборгованості відповідних платежів за шість місяців.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із пунктом 9 частини третьої статті 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Підпунктом 2 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами

не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом (частина десята статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій порушили норму статті 58 Конституції України, в частині зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07 грудня.2017 року, набув чинності

06 лютого 2018 року. З моменту набуття чинності зазначеного Закону до моменту винесення оскаржуваної постанови, сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів не перевищив суму заборгованості відповідних платежів за шість місяців, є безпідставними з огляду на наступне.

За загальним правилом закон зворотної сили не має. Це правило надає визначеності і стабільності суспільним відносинам та означає, що закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Проте, винятки з цього правила рідкісні і допускаються:за наявності вказівки в законі про надання йому (або окремим статтям) зворотної сили;у загальному правилі про неодмінне надання зворотної сили кримінальному закону, який скасовує або пом`якшує кримінальну відповідальність.

Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Встановивши, що станом на 01 квітня 2018 року боржник має заборгованість зі сплати аліментів, у розмірі 50 153,93 грн та її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування постанови державного виконавця щодо встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями, законність та обгрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, ухвала Пологівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2018 року та постанова Запорізького апеляційного суду від

26 березня 2019 року, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2019 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та скасування постанови державного виконавця, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов А. С. Олійник