Ухвала

Іменем України

19 липня 2019 року

м. Київ

справа № 524/266/19

провадження № 61-13050ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 01 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 26 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом

до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики

у сумі 206 902, 50 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 03 червня 2017 року вона надала відповідачу грошові кошти за договором позики в сумі 7 350 доларів США зі строком повернення на першу вимогу, що підтверджується розпискою боржника. Сума заборгованості станом на 14 січня 2019 року складає 206 902, 50 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 26 червня 2019 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість

за договором позики у розмірі 7 350 доларів США.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення судів мотивовані тим, що позивач довела отримання відповідачем у позику 7 350 доларів США, що підтверджується розпискою від 03 червня 2017 року. Отримані у позику грошові кошти відповідачем не були повернуті.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник просить скасувати рішення Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 01 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 червня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , посилаючись

на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли неправильного висновку,

про стягнення заборгованості у доларах США, оскільки у розписці не вказано країни походження долара. Заявник стверджує, що він несе зобов`язаний та готовий повернути позивачу суму у гривні, яка еквівалентна 7 350 доларам Тайваню.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами встановлено, що 03 червня 2017 року ОСОБА_1 уклав

з ОСОБА_2 договір позики, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 7 350 доларів та зобов`язався повернути їх в повному обсязі, про що було складено розписку. Заборгованість за договором позики заявником повернута не була. Наявність невиконаного відповідачем всупереч умов укладеного ними договору зобов`язання дає право позивачу вимагати стягнення заборгованості в судовому порядку.

Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та

вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

На підставі належним чином оцінених доказів суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1

не виконав своїх зобов`язань за договором позики щодо повернення на користь ОСОБА_2 отриманої суми позики, і ця сума складає 7 350 доларів США.

Твердження заявника, що суди, задовольняючи частково позов

про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 7 350 доларів США, зробили висновки про країну походження долара Сполучені Штати Америки, що ґрунтувались на припущеннях, відхиляються, оскільки судами обґрунтовано встановлено, що сума позики була отримана відповідачем у доларах США.

Долар США є найпоширенішою валютою у світі, на початок XXI століття долар США займає перше місце у світі за об`ємами торгівлі, на нього припадає до двох третин світових національних валютних запасів. Від 40 до 60 % фінансових операцій у світі обчислюються в американських доларах.

Відповідач не надав належних доказів на підтвердження отримання ним позики в доларах Тайваню.

З урахуванням вищезазначеного, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 7 350 доларів США.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку,

що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права й дотримання процесуальних норм при розгляді справи не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 червня 2019 року є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 01 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович