Справа № 0915/2956/12
Провадження № 22-ц/4808/939/19
Головуючий у 1 інстанції Гургула В. Б.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря: Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мушинським Віктором Тадеушовичем, на ухвалу Тисменицького районного суду в складі судді Гургули В.Б., постановлену 6 травня 2019 року в м. Івано-Франківську, у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання,

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В обґрунтування вимог зазначав, що рішенням Тисменицького районного суду від 17 грудня 2012 року з ОСОБА_2 на користь АБ «Банк регіонального розвитку» стягнуто 1 472 952,60 грн боргу по кредитному договору та 3 219 грн судових витрат. Ухвалою Тисменицького районного суду від 23.04.2014 року замінено сторону стягувача на ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М». Внаслідок укладення наступних договорів про відступлення права вимоги остаточно він набув прав кредитора за вказаними вимогами. Ухвалою Тисменицького районного суду від 18.12.2018 року за його заявою проведено заміну сторони виконавчого провадження та в березні 2019 року видано виконавчий лист. Однак, при цьому строк пред`явлення виконавчого листа до виконання зазначено до 28 грудня 2013 року. Посилаючись на зазначені обставини, які на його думку підтверджують поважність причин, та неможливість пред`явлення виконавчого листа до виконання у вказаний строк, просив задовольнити заяву.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 6 травня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки ним не наведено поважних причин пропуску встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Не погодившись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 - задоволенню, його представник - адвокат Мушинський В.Т. подав апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що заміна ОСОБА_1 як стягувача відбулась на підставі судового рішення від 18.12.2018 року. Відповідно статус стягувача у виконавчому провадженні з виконання рішення в справі за позовом АБ «Банк регіонального розвитку» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором виник в нього тільки після отримання 29.03.2019 року виконавчого листа. Отже, до цього часу він жодним чином не міг пред`явити виконавчий лист до виконання в строк до 28.12.2013 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Мушинський В.Т. доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 доводів скарги не визнав, посилаючись на обгрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судове рішення не відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 27.08.2007 року між АБ «Банк Регіонального Розвитку» та ПП «КАЛА» було укладено Кредитний договір №10-ІВ.Ю, належне виконання зобов`язань за яким забезпечувалось порукою ОСОБА_2 (а.с. 7-8,13).

Рішенням Тисменицького районного суду від 17 грудня 2012 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь АБ «Банк регіонального розвитку» 1 472 952,60 грн боргу по вказаному кредитному договору та 3 219 грн судових витрат. Згідно заяви банку, отриманої судом 23.09.2013 року, стягувач просив видати виконавчий лист та направити оригінал такого на їх поштову адресу(а.с.39-41,46-47). Разом з тим, матеріали справи не містять жодних даних про видачу чи направлення банку виконавчого листа.

Відповідно до укладеного 20.11.2013 року між АБ «Банк Регіонального розвитку», ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Національним банком України договору відбулось передання в управління непроданих активів банку (а.с. 51-54). Ухвалою Тисменицького районного суду від 23 квітня 2015 року, з врахуванням виправленої ухвалою від 14.05.2015 року описки, задоволено заяву ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та замінено сторону у справі за позовом АБ «Банк регіонального розвитку» до ОСОБА_2 на ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (а.с. 84-86).

30.09.2015 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» укладено договір про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором (а.с. 102-105).

На підставі наступних договорів від 29.01.2017 року, 21.03.2017 та 13.02.2018 року відбулось відступлення права вимоги за цим кредитним договором від ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» до ОСОБА_3 , від неї до ОСОБА_4 та в кінцевому результаті до ОСОБА_1 (а.с. 106-117).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Тисменицького районного суду від 18.12.2018 року стягувача по виконавчому листу №0915/2956/12 Тисменицького районного суду, виданому згідно рішення цього суду від 17.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АБ «Банк регіонального розвитку» 1 472 952,60 грн заборгованості за кредитним договором та 3 219 грн судових витрат - ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» замінено його правонаступником - ОСОБА_1 (а.с. 164-166).

На підставі заяви ОСОБА_1 29.03.2019 року Тисменицьким районним судом по вказаній справі видано виконавчі листи. Тобто, вони видані після спливу строку пред`явлення їх до виконання (а.с. 175-176).

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантується право кожної особи на звернення до суду з позовом стосовно захисту її прав та обов`язків цивільного характеру.

Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, обґрунтоване поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є забезпеченням права особи на доступ до правосуддя та справедливий суд.

На момент набрання рішенням законної сили діяли положення Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 року.

Статтею 22 Закону № 606-XIV було визначено, що виконавчі документи може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону № 606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України від 18.03.2004 року в редакції, що діяла на час ухвалення рішення, передбачено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Строк апеляційного оскарження рішення суду відповідно до ч. 1 ст. 294 цього кодексу - десять днів з дня проголошення рішення суду.

Оскільки рішення про стягнення заборгованості ухвалене 17.12.2012 року, то з врахуванням вимог ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлено до 28.12.2013 року.

Матеріалами справи підтверджується, що в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання первісний стягувач 23.09.2013 року звертався до суду першої інстанції із заявою про видачу виконавчого листа. Проте, виконавчий лист видано його правонаступнику ОСОБА_1 лише 29.03.2019 року, тобто вже після спливу строку пред`явлення такого до виконання.

Частиною шостою статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції..

Згідно ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Норми ЦПК України та Закону України "Про виконавче провадження" не містять вичерпного переліку поважних причин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Разом з тим, виходячи із системного аналізу норм закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до виконавця у визначений законом строк.

На думку суду, доводи заявника ОСОБА_1 щодо пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з поважних причин, є обгрунтованими. При цьому суд враховує, що стягувач до закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа, а отримав його правонаступник поза межами таких строків.

Крім того, ОСОБА_1 набув права кредитора лише у лютому 2018 року внаслідок укладення попередніх численних договорів уступки права вимоги, його заміна як сторони виконавчого провадження відбулась згідно ухвали суду від 18.12.2018 року, виконавчий лист отримано 29.03.2019 року, із заявою про поновлення строку він звернувся 11. 04.2019 року. Відтак, з боку заявника не встановлено навмисного зволікання у питанні реалізації своїх прав у виконавчому провадженні.

При цьому доводи боржника ОСОБА_7 щодо часткового виконання судового рішення ПП «КАЛА», поручителем якого він є за кредитним договором від 27.08.2007 року, не заслуговують на увагу, оскільки вказана обставина не впливає на вирішення цього питання по суті.

З огляду на встановлені обставини справи, виходячи з принципу обов`язковості виконання судових рішень, апеляційна скарга підлягає до задоволення. Відповідно ухвала суду - до скасування з постановленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мушинським Віктором Тадеушовичем, задовольнити.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 6 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі №915/2956/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 472 952,60 грн боргу по кредитному договору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 23 липня 2019 року