Провадження № 6/234/227/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м.Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Літовки В.В.

секретар Воропаєва Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором її правонаступником,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02.02.2016 року із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» солідарно стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 734 794,00 грн. та в рівних частках судовий збір на загальну суму 11 021,91 грн.

25.06.2019р. ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. Заяву обгрунтував тим, що 16.05.2019р. він на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 1395/К набув у власність майнові права, які виникли за кредитним договором та договором поруки від 07.08.2008р., укладених із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

В судове засідання сторони не з`явилися. Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02.02.2016р. справа № 234/15167/15-ц задоволені позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто солідарно з відповідачів заборгованістьза кредитним договором від 07.08.2008р. в сумі 734 794,00 грн. та в рівних частках судовий збір на загальну суму 11 021,91 грн. Вказане рішення набрало законної сили та було звернено до виконання.

16.05.2019р. між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладений договір № 1395/К купівлі-продажу майнових прав, за яким до останнього перейшло право вимоги, зокрема за кредитним договором та іпотечним договором від 07.08.2008р., укладеним із ОСОБА_3 та договором поруки від 07.08.2008р., укладеним із ОСОБА_2 .

Відповідно до правової позиції, висловленої ВСУ в постанові від 20.11.2013 у справі N 6-122цс13, керуючись змістом статей 512, 514 ЦК, ст. 442 ЦПК, ст. 8 Закону N 606-ХІV, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) с різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Згідно із п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Доказами правонаступництва, залежно від підстав виникнення, можуть бути: свідоцтво про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України), передавальний акт комісії з припинення юридичної особи (статті 104, 106 ЦК України), правочин щодо заміни кредитора або боржника у зобов`язанні (статті 512, 513, 520, 521 ЦК України).

Однак, разом із тим, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року N 2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Аналогічні позиції висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11.09.2018 року (справа № 909/968/16) та в постанові від 31.10.2018 року (справа № 465/646/11).

Згідно ст.263 ч.4 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з встановлених судом обставин, з укладенням договору купівлі-продажу майнових прав за кредитним договором від 07.08.2008р., відбулася заміна кредитодавця, який є фізичною особою. Суду не надано доказів, що він має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.442, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором її правонаступником, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в Донецький апеляційний суд.

Головуючий суддя