Справа № 344/144/18
Провадження № 2/344/826/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайло О.В.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ «Дельтабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого покликався на те, що згідно до кредитного договору № 004-08504-041113, укладеного 04.11.2013р. між ПАТ «Дельтабанк» та відповідачем ОСОБА_1 , останній отримав кредитну лінію з встановленим лімітом в розмірі 50000,00 грн. зі сплатою відсотків та послуг за обслуговування карткового рахунку згідно до тарифів. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав в повному обсязі у зв`язку з чим станом на 29.11.2017 року заборгованість по кредиту становить 72232,14 грн., які позивач разом із понесеними судовими витрати по справі просить стягнути з відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення судом.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача подав відзив на позов, заяву про застосування строків позовної давності та заяву про розгляд справи без участі представника. Просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне.

Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 04.11.2013р. між ПАТ «Дельтабанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № 004-08504-041113 (а.с.4), згідно до якого останній отримав кредитний рахунок з встановленим лімітом кредитування зі сплатою відсоткової ставки.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 3) ОСОБА_1 порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та внаслідок чого виникла заборгованість.

Станом на 29.11.2017р. відповідач, згідно до поданого позивачем розрахунку має непогашену заборгованість перед позивачем в розмірі 72232,14 грн. з яких: 49980,61 грн. - заборгованість по простроченому тілу кредиту; 22251,33 грн. - заборгованість по відсоткам.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1статті 16 ЦК України).

Крім того, 25.07.2019 року представником відповідача подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Однак сторона позивача не заявляла вимог про стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому, позивач вперше скористався правом вимоги до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору № 004-08504-041113, укладеному 04.11.2013р. починаючи з 04.01.2018 року.

При цьому, як випливає з наданого позивачем розрахунку останньою датою зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості є 11.06.2014 року, а останньою датою використання коштів відповідачем є 01.07.2014 року, тобто сааме з цієї дати слід проводити обрахунок строків позовної давності, і така відповідно спливає з 01.08.2017 року, однак позивач із позовом звернувся 20.12.2017 року, який в суд надійшов 04.01.2018 року.

Відтак суд погоджується, що звернення до суду за захистом свовго права позивачем відбулося без дотримання строку позовної давності, визначеного ст.258 ЦПК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

В зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, згідно до ст. 141 ЦПК України .

Керуючись наведеним вище, ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267,273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В.Шамотайло