ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3812/19 Справа № 401/5786/12 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч А.С., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л. М., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба О.А., Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсним, стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч А.С., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба О.А. та Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання довіреностей та договору купівлі-продажу квартири недійсними, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень в останній редакції посилалась на те, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2005 року, укладеного між нею та ОСОБА_5 , який діяв по довіреності від імені ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстровано в реєстрі за №1361, належить квартира АДРЕСА_1 . 06.08.2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., за реєстром №1690, було посвідчено довіреність від імені ОСОБА_1 , якою вона уповноважила ОСОБА_4 оформити та отримати Дублікат договору купівлі-продажу належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_2 , провести інвентаризацію та отримати технічний паспорт і Витяг про реєстрацію права власності, оформити та отримати Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження вказаної квартири, надано право подання, отримання та підпису всих необхідних для цього документах. 25.08.2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч А.М., за реєстром №505, було посвідчено довіреність від імені ОСОБА_1 , якою вона уповноважила ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду тощо) належною їй квартирою АДРЕСА_1 а. 25.09.2009 року між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 25.08.2009 року, посвідченої приватним нотаріусом ДМНО Кулініч А.М., та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л.В., зареєстровано в реєстрі за №3-5086. У зв`язку з тим, що довіреність від 06.08.2009 року на ім`я ОСОБА_4 на отримання дубліката договору купівлі-продажу на належну їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 , та довіреність від 25.08.2009 року на ім`я ОСОБА_3 на відчуження вказаної квартири позивачка не надавала та не підписувала, дані документи нотаріусами були посвідчені на підставі підробленого паспорта, тому просила визнати їх недійсними. Посилаючись на вимоги ст.ст. 203, 215 ЦК України та зважаючи на відсутність вільного волевиявлення позивачки, як власника, на укладання договору та відчуження належної їй на праві власності квартири, позивачка просила суд визнати також недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С. 25.08.2009 року за реєстром за №505, та ОСОБА_2 , посвідчений 25 вересня 2009 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л.В., зареєстровано в реєстрі за №3-5086. Окрім цього, позивачка просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 5 000,00 гривень, оскільки через їх неправомірні дії вона позбавлена права користування, володіння та розпорядження своїм майном, змушена тривалий час витрачати зусилля та час на звернення із заявами та скаргами до різних інстанцій, також у зв`язку з протиправним вилученням із її власності та проти її волі належної їй квартири, отримала психологічну травму та понесла моральні страждання (том 1 а.с.205-211).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2014 року позовні вимоги - задоволено частково.

Визнано недійсною довіреність від імені ОСОБА_1 , посвідчену 25 серпня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С., зареєстровано в реєстрі за №505, якою уповноважено ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися квартирою АДРЕСА_1 .

Визнано недійсною довіреність від імені ОСОБА_1 , посвідчену 06 серпня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., зареєстровано в реєстрі за №1690, якою уповноважено ОСОБА_4 оформити та отримати Дублікат договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С. 25.08.2009 року за реєстром за №505, та ОСОБА_2 , посвідчений 25 вересня 2009 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л.В., зареєстровано в реєстрі за №3-5086.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 5 000,00 гривень моральної шкоди, 10 000,00 гривень витрат на правову допомогу, 3 182 гривні 40 копійок витрат на проведення експертизи та 218,00 гривень витрат по сплаті судового збору, а всього гривень 18 400 (вісімнадцять тисяч чотириста) гривень 40 копійок (том 2 а.с.58-59).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на те, що рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2014 року не відповідає діючому законодавству просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Між тим, з тексту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_3 оскаржує рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, оскільки її доводи стосуються лише цих вимог (том 2 а.с.68-70).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт фактично в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до підпункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2005 року, укладеного між нею та ОСОБА_5 , який діяв по довіреності від імені ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстровано в реєстрі за №1361, належить квартира АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 24-27).

06.08.2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., за реєстром №1690, було посвідчено довіреність від імені ОСОБА_1 , якою вона уповноважила ОСОБА_4 оформити та отримати Дублікат договору купівлі-продажу належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_2 , провести інвентаризацію та отримати технічний паспорт і Витяг про реєстрацію права власності, оформити та отримати Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження вказаної квартири, надано право подання, отримання та підпису в необхідних для цього документах (т.1 а.с.16).

25.08.2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч А.М., за реєстром №505, було посвідчено довіреність від імені ОСОБА_1 , якою вона уповноважила ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду тощо) належною їй квартирою АДРЕСА_1 а (т.1, а.с.9).

25.09.2009 року між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 25.08.2009 року, посвідченої приватним нотаріусом ДМНО Кулініч А.М., та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л.В., зареєстровано в реєстрі за №3-5086 (т.1 а.с.7-8; т.2, 1-20).

Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи №1376 від 06.03.2014 року, наданим Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл.проф.М.С.Бокаріуса, підпис від імені ОСОБА_1 в довіреності від 25.08.2009, від її імені на ім`я ОСОБА_3 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнього її підпису (т.1, а.с. 149-153).

Задовольняючи частково позовні вимоги, а саме стягуючи з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду суд 1 -інстанції виходив з того, що відповідачі здійснили дії які сприяли відчуженню квартири та позбавлення позивачки права власності у зв`язку з чим позивач змушена була тривалий час витрачати зусилля та час на звернення із заявами скаргами до різних інстанцій та в результаті зазначеного отримала психологічну травму та понесла моральні страждання.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Так, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається зі змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно правової позиції викладеної у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» викладена правова позиція про те, що згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснили неправомірні дії по відчуженню квартири ОСОБА_1 , суд першої інстанції стягуючи моральну шкоду, врахував вимоги розумності, виваженості та справедливості та правильно визначив її розмір у сумі 5000 грн.

Стягуючи з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу суд 1 - інстанції виходив з того, що ці витрати є співмірними та виправданими.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів в повній мірі не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 79 ЦПК України (2004 року) визначені види судових витрат, зокрема, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Витрати на правову допомогу це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв`язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, які беруть участь у справі.

Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору, участь у переговорах, підготовка проектів юридичних документів (заяв, пояснень, клопотань, скарг), представництво в суді та інші фактичні та юридичні дії, що вчиняє особа, яка надає правову допомогу.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Із матеріалів справи вбачається, що між фізичною особою ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладено угоду про надання правової допомоги від 15 вересня 2011 року, за якою вона зобов`язалась виплатити виконавцю винагороду всього у сумі 10 000 грн. (том 1 а.с.220-221). На підтвердження витрат було надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 37 від 15.09.2011 року на суму 3000 грн. (том 1 а.с.222).

Також зі справи вбачається, що позивачкою та її представником не надано належних та допустимих доказів, що фізична особа ОСОБА_7 є особою, яка, виходячи з положень ст. 56 ЦПК України (2004 р.), може надавати правову допомогу, витрати на яку, згідно ст. 84 ЦПК України (2004 р.), підлягають стягненню.

Суд 1 інстанції на зазначене уваги не звернув та без достатніх правових підстав дійшов висновку щодо стягнення на користь позивачки витрат на правову допомогу у сумі 10 000 грн.

Таким чином, рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу необхідно скасувати, відмовивши позивачці у стягненні на її користь витрат на правову допомогу у сумі 10 000 грн., з вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2014 року в частині стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу скасувати, відмовивши в цій частині у задоволенні позову.

В іншій оскаржуваній частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: