Справа № 234/7664/19
Провадження № 4-с/234/22/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Лутай А.М.

за участю секретаря судового засідання Пагуліч Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Миронової М.В.,-

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною скаргою, в якій заявник просить визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Миронової М.В. щодо не закінчення виконавчого провадження ВП №58148313 та зобов`язати її прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження та про скасування усіх документів щодо даного виконавчого провадження, прийняти постанову про вилучення будь-яких записів щодо даного виконавчого провадження з реєстру боржників.

Скарга обґрунтовується тим, що на примусовому виконанні у головного державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Миронової М.В. знаходиться виконавче провадження ВП №58148313, розпочате на підставі судового наказу №2н/234/477/17 виданого 19.07.2017 року Краматорським міським судом Донецької області.

11.02.2019 року ухвалою Краматорського міського суду судовий наказ №2н/234/477/17 від 19.07.2017 року скасовано, у зв`язку з чим заявник звернувся до державного виконавця із заявою про прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №58148313, скасування всіх документів та вилучення будь-яких записів щодо виконавчого провадження з реєстру боржників, однак державний виконавець дій, передбачених ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», так і не здійснив, а навпаки продовжує вчиняти дії щодо здійснення стягнення у виконавчому провадженні.

Заявник та державний виконавець про час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином, однак в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути скаргу у їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частина 2 ст.451 ЦПК України передбачає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч.1 ст.76 КПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч.10 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

З метою підтвердження або спростування обставин, на які заявник посилається в своїй скарзі в обґрунтування своїх вимог, суд своєю ухвалою від 20.06.2019 року зобов`язав Краматорський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області надати матеріали виконавчого провадження ВП №58148313.

Проте, матеріали виконавчого провадження не були надані з невідомих суду причин, а тому суд, з урахуванням вищевикладеного, вважає встановленими наступні обставини.

Так, судом встановлено, що на виконанні у Краматорському міському ВДВС ГТУЮ у Донецькій області перебувало виконавче провадження ВП №58148313 з примусового виконання судового наказу №2н/234/477/17 виданого Краматорським міським судом Донецької області 19.07.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» заборгованості за послуги з поставки теплової енергії та гарячого водопостачання.

11.02.2019 року ухвалою Краматорського міського суду Донецької області судовий наказ №2н/234/477/17 від 19.07.2017 року - скасований. Копія ухвали про скасування судового наказу, отримана представником Краматорського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області.

Заявник ОСОБА_1 звернувся із заявою до державного виконавця про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №58148313, скасування усіх документів щодо даного виконавчого провадження та вилучення записів з реєстру боржників.

Предметом оскарження даної скарги є бездіяльність державного виконавця, яка полягає у не винесенні ним постанови про закінчення виконавчого провадження з підстави п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) та не вчинення дій, які передбачені ч.1 ст.40 Закону.

Пунктом 5 ч.1 ст.39 Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Згідно частини 2 цієї ж статі Закону, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Крім того, ч.1 ст.40 Закону визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. На підставі частини 2 цієї статті Закону, про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Як встановлено судом, зазначену вище постанову, на виконання вимог закону, після отримання ухвали суду від 11.02.2019 року про скасування судового наказу та заяви ОСОБА_1 щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження, головний державний виконавець Мироненко М.В. не прийняла, відповідні дії не вчинила. Крім того, в судове засідання не з`явилася та доказів на підтвердження виконання вимог закону, на час розгляду скарги в суді, не надала.

Частиною 1 ст. 13 Закону визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 3 ч. 2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши чи діяв державний виконавець відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд вважає, що державним виконавцем не прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження після отримання ухвали суду про скасування судового наказу та заяви ОСОБА_1 , у зв`язку із чим дана скарга є обґрунтованою, а бездіяльність неправомірною, тому державного виконавця необхідно зобов`язати усунути порушення.

Однак щодо вимоги заявника про зобов`язання державного виконавця прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження та здійснити усі дії, що передбачені ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема зняти усі арешти накладені на майно (кошти) боржника, якщо такі накладалися, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також здійснити інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, то суд вважає, що така вимога підлягає частковому задоволенню, а саме слід зобов`язати державного виконавця розглянути заяву ОСОБА_1 у відповідності до вимог і в строки передбачені Законом, оскільки тільки до повноважень державного виконавця входить питання про прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження, і суд не вправі замінювати собою державного виконавця та втручатись в коло його повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги скарги підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Миронової М.В., яка полягає у не прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №58148313.

Зобов`язати головного державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Миронову М.В. усунути порушення та розглянути заяву ОСОБА_1 про прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження та вчинення інших дій відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: А.М.Лутай