Номер провадження: 22-ц/813/2376/19
Номер справи місцевого суду: 520/5345/18
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася з позовною заявою про стягнення боргу та просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти в розмірі 5 753 00 гривень. Позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що у червні 2010 року домовилась із громадянином ОСОБА_4 про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та передала грошові кошти у вигляді завдатку у сумі 220 000 доларів США. Однак громадянин ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 так і не уклавши основний договір купівлі-продажу, та не повернувши гроші. Після його смерті було відкрито спадщину на ім`я його доньки ОСОБА_5 , яка 14.04.2011 року власноруч написала розписку про те, що визнає борг батька у розмірі еквівалентному 220 000 (двісті двадцять тисяч) доларів США та прийняла на себе зобов`язання повернути борг позивачці у повному об`ємі після вступу у спадщину та за рахунок належного їй на праві власності майна. Однак відповідачка, подавши документи для вступу у спадщину, оформила її у встановленому законом порядку лише 29.07.2016 року коли оформила на себе право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 про що свідчить запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та після оформлення права власності боргові зобов`язання не виконує (а.с.2-5).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року було вирішено позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 5 753 000,00 гривень та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 8800,00 гривень, та 352,40 гривень сплату за витребування доказів (а.с.99-102).

Не погоджуючись з вказаним рішенням 29 листопада 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Так, апелянт зазначив, що оскаржуване рішення є необґрунтованим. На думку апелянта судом першої інстанції не правильно встановленні правовідносини, що виникли між сторонами та не правильно застосовані норми матеріального права, адже під час розгляду справи судом не було з`ясовано на підставі якого документу між позивачем та ОСОБА_4 виникли цивільно-правові відносини. Також на думку апелянта, розписка від 14.04.2011 року не має ніякої юридичної сили, адже, по-перше, під час її складання позивачка не передавала відповідачу ніяких грошових коштів, тому вказана розписка не є позикою, по-друге, відповідач не може бути єдиним спадкоємцем та відповідальною особою за будь-які зобов`язання померлого ОСОБА_4 так як крім відповідача спадщину прийняла також друга донька померлого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , яка 10.12.2010 року звернулася до Третьої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З огляду на вказане апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (а.с.111-115).

13.06.2019 року до апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу. Так представник позивача зазначила, що факт підтвердження наявності заборгованості між позивачкою та відповідачкою в розмірі заявлених позовних вимог є встановленим та підтвердженим та не потребував надання до суду буд-яких інших доказів, аніж ті, які було надано позивачем та наявні в матеріалах справи. Крім того, на думку представника позивача посилання суду першої інстанції на положення ст. 1047 ЦК України є цілком доречним та справедливим, оскільки зазначена норма підтверджує саме факт, що розписка є підтвердженням позики, а не спростовує його. Посилання апелянта на те, що позовні вимог та обраний спосіб не підлягають задоволенню не відповідають матеріалам справи та не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки, як зазначає представник позивача, такі твердження є лише припущенням апелянта. Тому представник позивача просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення.

В судовому засіданні представник апелянта - ОСОБА_6 просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача - ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що після написання ОСОБА_1 14.04.2011 року розписки, відповідно до якої вона бере на себе зобов`язання по поверненню ОСОБА_2 боргу у розмірі 200 000 доларів США, між сторонами виникли правовідносин про виконання зобов`язань про повернення грошових коштів відповідно до умов викладених у розписці. Тобто, зі згодою сторін, було укладено договір позики як новація боргових зобов`язань за іншими правовідносинами (повернення заборгованості спадкодавця). Відповідно до умов договору укладеному між сторонами, які викладені у розписці, момент виконання зобов`язань визначений із моменту вступу у спадщину, що відповідно до відомостей з реєстру реєстрації нерухомості остаточно було здійснено ОСОБА_1 29.07.2016 року, а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог, які заявлені до спливу, визначеному у статті 257 ЦК України, загального строку позовної давності у три роки. Одночасно суд першої інстанції не прийняв посилання відповідача про початок строку позовної давності з моменту відкриття спадщини (смерті ОСОБА_4 ) та застосування спеціальних строків позовної давності, визначених ст. 1281 ЦК України, так як предметом даного спору є порушення прав кредитора у зв`язку із невиконанням боржником умов договору позики, а не зобов`язання спадкоємців задовольнити вимоги кредитора спадкодавця.

Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу та змінюючи оскаржуване рішення в частині мотивування вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20.01.2014 року (головуючий - суддя Журавльов О.Г., судді Оверіна О.В., Кравець Ю.І.) в справі № 2-4592/11 22.06.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 складена розписка, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 у якості авансу, за будинок який він продає, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 - 210 тисяч доларів США у період з червня 2009 року по липень 2010 року, загальна вартість будинку складає 600 000 доларів США, і залишок повного розрахунку складає 390 000 доларів США та зазначив, що остання сума розрахунку за домовленістю.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що вище зазначеним рішенням від 20.01.2014 року встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2010 року був задоволений позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл майна, набутого під час шлюбу та суд, збільшуючи розмір частки дружини в спільному майні, визнав право власності на весь будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 . Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2011 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 заочне рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2010 року скасовано, ухвалено нове рішення, а саме виділено ОСОБА_5 1/2 частину житлового будинку літ. А, розташованого на земельній ділянці площею 0,0500 га по АДРЕСА_1 та визнано право власності за нею на цю частину будинку; виділено ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку літ. А, розташованого на земельній ділянці площею 0,0500 га по АДРЕСА_1 та визнано право власності за нею на цю частину будинку; в задоволені позову ОСОБА_5 про розподіл одноповерхового будинку (господарчого блоку) та земельної ділянки по АДРЕСА_1 відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1472 (а.с. 117).

ОСОБА_1 22 жовтня 2010 року звернулася до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. 10.12.2010 року до Третьої одеської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_5 від імені доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (а.с. 118).

В матеріалах справи міститься розписка, складена ОСОБА_1 в присутності двох свідків, якою вона підтвердила, що її батько - ОСОБА_4 дійсно взяв суму в розмірі 220 000 доларів США в ОСОБА_2 . Після вступу в спадщину ОСОБА_1 зобов`язалася повернути ОСОБА_2 борг в сумі 220 000 доларів США. У випадку неможливості повернення боргу ОСОБА_1 зобов`язалася погасити борг за рахунок належного їй майна. Розписка складена 14.04.2011 року (а.с. 6). Окрім того, відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 ніяких претензій майнового чи фінансового характеру до ОСОБА_2 не має та в зв`язку з цим відмовляється від позовних вимог у будь-яких органах та інстанціях. А також не заперечує проти визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно ч. 1 до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з ч. 2 вказаної статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Отже, враховуючи наведене в системному взаємозв`язку зі ст.ст. 11-12 ЦК України, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 виникли зобов`язальні відносини, за умовами яких ОСОБА_4 зобов`язалась повернути грошові кошти отримані спадкодавцем. Оцінка іншій частині зобов`язання щодо передачі майна в рахунок погашення боргу вже була надана Апеляційним судом Одеської області 20.01.2014 року в межах іншого провадження № 22-ц/785/1678/14 (справа 2-4592/11) - вказане зобов`язання протирічить порядку набуття права власності, зокрема суд вказував, що кредитор спадкодавця має право на задоволення своїх вимог за рахунок спадкового майна шляхом звернення стягнення на це майно в установленому законом порядку, а не визнання за ним права власності на спадкове майно (а.с. 54-58), а тому інша частина зобов`язання окремо не оцінюється судом в межах цього провадження.

Відповідач ОСОБА_1 визнала зобов`язання спадкодавця перед ОСОБА_2 та зобов`язалася повернути грошові кошти в сумі 220 000 доларів США, про що склала розписку, що підтверджується наявними матеріалами справи.

22.10.2010 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та вступила в спадщину, яка залишилась після смерті батька ОСОБА_4 . Як вбачається з наведеного та підтверджується сторонами ОСОБА_2 дізналася про смерть ОСОБА_4 в грудні 2010 року. Розписка ОСОБА_1 щодо повернення грошових коштів кредитору була складена 14.04.2011 року, з цього моменту слід визнати, що загальний обов`язок кредитора та спадкоємця, що прийняв спадщину передбачений ст.ст. 1281, 1202 ЦК України був трансформований в межах передбаченого законом 6 місячного строку в інше зобов`язання щодо повернення грошових коштів. В подальшому відповідач ОСОБА_1 відмовилась від прийнятих на себе зобов`язань, що підтверджується процесуальною позицією сторони по справі, допустивши суперечливу поведінку проти іншої сторони, яка забороняється (постанова ОП ВС від 10 квітня 2019 року по справі № 61-22315сво18 (№ 390/34/17). В контексті правовідносин, які виникли між сторонами за обставинами даної справи, правова природа розписки, наданої ОСОБА_1 (відповідачкою) ОСОБА_2 (позивачці), свідчить не про отримання відповідачкою грошових коштів (на що посилається апелянт) за договором позики, а прийняття спадкоємцем спадщини з відповідним комплексом прав та обов`язків, зокрема зобов`язання повернути грошові кошти, у разі не передачі права власності. Сторони зобов`язального правовідношення, яке було оформлено розпискою від 14.04.2011 року, мали на меті настання відповідних наслідків - погашення заборгованості спадкодавця. Виникнення таких зобов`язань не протирічить закону та базується на положеннях ст.ст. 11, 12, 1282, 1212 ЦК України. Отже спадкоємець визнав та взяв на себе виконання зобов`язання спадкодавця в межах відповідної спадкової маси, яку він отримав.

З врахуванням наведеного апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу та змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині мотивування.

Щодо доводів апелянта в частині способу захисту, обраного позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 вказаної статті передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Разом з тим вказаний перелік не є вичерпним, що логічно випливає зі змісту частини 3 статті: суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Положеннями статті 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже позивач в силу прямої вказівки закону скористалася наданим їй право та звернулася до суду з відповідними вимогами. Обґрунтування позову враховує правовідносини, які фактично склались між сторонами провадження, а також не отримання задоволення вимог кредитора в межах іншого провадження через невірно обраний спосіб захисту (визнання права власності). Тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються судом.

При цьому щодо іншого доводу про наявність іншого спадкоємця, то вказаний спадкоємець здійснив переоформлення своєї частки на позивача, на що послався власне позивач та підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9-12). При цьому з матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2011 року ОСОБА_1 було виділено 1/2 частину житлового будинку літ. А, розташованого на земельній ділянці площею 0,0500 га по АДРЕСА_1 (який, відповідно, був предметом договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ). Вказане рішення набрало законної сили та не оскаржувалось в касаційному порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, відповідач набув спадкове майно без обтяження його боргом, не зважаючи на визнання боргу та видачу відповідних боргового зобов`язання, яке в свою чергу недійсним в установленому законом порядку не визнавалось).

Одночасно апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку по суті спору, однак мотиви з яких суд дійшов до відповідних висновків потребують зміни та уточнення, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення змінює в частині мотивування на підставі ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року - змінити в частині мотивування, в іншій частині - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 19 липня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

20.06.2019 року м. Одеса