ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 664/1059/16-ц

провадження № 61-23607св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради, орган опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_5 , на рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 січня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради, орган опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначила, що вона і ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу між сторонами у грудні 2010 року залишилася проживати з матір`ю.

Після припинення спільного проживання батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо дочки, не бере участі у її вихованні, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток.

Також ОСОБА_3 припинив надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої ОСОБА_7 і має заборгованість за аліментами, яка станом на 18 квітня 2016 року складає 27 208,32 гривень.

Позивач зазначає, що створила нову сім`ю і її чоловік - ОСОБА_6 - матеріально утримує дитину, займається її вихованням та виконує щодо неї інші батьківські обов`язки, а також має намір її усиновити.

За таких обставин просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2016 року, ухваленим у складі судді Савчака С. П., позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_7 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факта ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки ОСОБА_7 , у тому числі ненадання ним матеріальної допомоги на утримання дитини.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18 січня 2017 року рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що несплата аліментів не може бути єдиною підставою для висновку про невиконання відповідачем батьківських обов`язків щодо дочки, а інших обставин, які виправдовують застосування такого крайнього заходу впливу на батька як позбавлення його батьківських прав, у цій справі не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просила рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 січня 2017 року скасувати і залишити в силі рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 вересня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що підставою для задоволення позову є не сама по собі заборгованість зі сплати аліментів, а встановлення судом першої інстанції вини відповідача у їх невиплаті і свідоме ухилення від надання матеріальної допомоги на утримання дочки. Платежі у рахунок погашення цієї заборгованості сплачені ОСОБА_3 уже після пред`явлення цього позову, що свідчить про їх вимушену сплату.

На думку заявника, суд апеляційної інстанції не надав належну оцінку поданим відповідачем доказам щодо його спілкування із дочкою і не звернув уваги на те, що ці докази стосуються минулих років, натомість участь батька у вихованні дитини за останні два роки, які передували зверненню до суду, не підтверджена.

Вважає, що висновок суду про невиконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків у зв`язку зі створенням нею нової сім`ї та небажанням, щоб дочка спілкувалася з рідним батьком, ґрунтується на припущеннях.

Позиція інших учасників справи

У травні 2017 року ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Зазначив, що протягом 2014-2016 років брав участь у вихованні дочки і спілкувався з нею, на підтвердження чого подав відповідні докази, які досліджені і враховані судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи. Вважає правильним висновок апеляційного суду про те, що несплата ним аліментів зумовлена об`єктивними обставинами і не є умисним ухиленням від утримання дитини.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 18 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірваний 7 грудня 2010 року.

Вони є батьками малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2009 року стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане рішення звернене до примусового викання.

З довідки-розрахунку державного виконавця Цюрупинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області суд встановив, що ОСОБА_3 з квітня 2011 року не сплачує аліменти на дочку і його заборгованість станом на 18 квітня 2016 року складає 27 208,32 гривень.

Також суд встановив, що малолітня ОСОБА_7 проживає разом із матір`ю у квартирі, яка належить ОСОБА_11 , з сином якого - ОСОБА_4 - ОСОБА_2 зареєструвала шлюб у липні 2016 року.

У 2016 році ОСОБА_3 звернувся до виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради із заявою про визначення способу участі у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_7 . Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради № 128 від 13 травня 2016 року задоволено вказану заяву і визначено йому наступний графік побачень із дочкою: кожної першої і третьої неділі щомісячно з 11:00 по 16:00 годину.

Оцінивши довідку Цюрупинського дошкільного навчального закладу № 2 та Цюрупинської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 4, апеляційний суд встановив, що у 2009-2015 роках ОСОБА_3 приймав безпосередню активну участь у вихованні дочки ОСОБА_7 , зарекомендував себе як уважний і турботливий батько, приймав активну участь у житті, навчанні та вихованні дочки, вихідні дні ОСОБА_7 проводила з батьком і із захопленням розповідала про проведений з ним час.

Згідно з довідкою, виданою директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Червоні вітрила» (дитячий оздоровчий центр), ОСОБА_7 перебувала у оздоровчому центрі у період з 30 травня по 5 червня 2016 року; під час перебування дитини у центрі її відвідував батько ОСОБА_3 .

Згідно з характеристикою, виданою Цюрупинським відділенням поліції Новокаховського відділу поліції Головного управління національної поліції у Херсонській області, ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно; є спокійним, неконфліктним, не схильний до агресії і вчинення хуліганських дій, не зловживає алкогольними напоями. Постійної роботи не має, періодично працює за наймом.

Відповідно до висновків органу опіки та піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області від 29 серпня 2016 року та від 28 вересня 2016 року ОСОБА_3 участі у житті та вихованні дитини не приймає і ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому служба у справах дітей вважає доцільним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_7 .

Орган опіки та піклування за місцем проживання дитини і матері - виконавчий комітет Дніпровської районної у місті Херсоні ради - виходив із того, що батько дитини проживає у іншому населеному пункті, тому неможливо встановити, чи має місце його ухилення від виконання батьківських обов`язків та які причини перешкоджають їх виконанню, з огляду на що не надав висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_7 .

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_3 з народження дочки піклувався про неї і утримував. Після розірвання шлюбу і переїзду позивача із дитиною на простійне проживання до іншого населеного пункту відповідач періодично відвідував малолітню ОСОБА_7 , звертався до служби у справах дітей за новим місцем проживання дитини щодо встановлення способу участі у вихованні дочки. Також суд встановив, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у відповідача у зв`язку з відсутністю постійної роботи.

Встановивши такі обставини, врахувавши, що ОСОБА_3 заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд апеляційної інстанції правильно застосував положення 164 СК України і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і застосування до відповідача крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав.

Суд апеляційної інстанції вважав висновки органу опіки та піклування Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області недостатньо мотивованими, здійсненими без належного вивчення всіх обставин та такими, що переважно ґрунтуються на поясненнях позивача щодо неучасті відповідача у вихованні дочки, тому правильно послався на статтю 19 СК України і не погодився із цими висновками як такими, що суперечать інтересам дитини.

Так як сама по собі заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів, а також проживання ОСОБА_2 з іншим чоловіком, який бажає усиновити дитину, не є виключними обставинами, які можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи заявника про те, що підставою для задоволення позову є не сама по собі заборгованість за аліментами, а вина відповідача у їх невиплаті і свідоме ухилення від надання матеріальної допомоги на утримання дочки, є безпідставними.

Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 мав можливість сплачувати аліменти, проте свідомо та умисно ухилявся від їх сплати і від участі в утриманні дочки. Суд встановив, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, проте, з урахуванням відсутності у нього постійної роботи, дійшов висновку, що ця обставина не може бути єдиною підставою для застосування крайнього заходу впливу на батька у виді позбавлення батьківських прав.

Касаційний суд відхиляє посилання заявника на те, що усі докази спілкування відповідача з дочкою містять дані щодо минулих років, натомість участь батька у вихованні дитини за останні два роки, які передували зверненню до суду, не підтверджена.

Суд апеляційної інстанції у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку оцінив подані сторонами докази і встановив, що ОСОБА_3 відвідував дочку у дошкільному навчальному закладі та під час відпочинку у дитячому оздоровчому центрі у 2010-2016 роках.

Фактично доводи касаційної скарги у цій частині зводяться до переоцінки доказів і встановлення на їх підставі нових обставин, що відповідно до статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень касаційного суду під час касаційного перегляду справи.

Касаційний суд відхиляє твердження заявника про те, що висновок апеляційного суду щодо невиконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків у зв`язку зі створенням нею іншої сім`ї та небажанням, щоб дочка спілкувалася з рідним батьком, є необґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції оцінив зазначені ОСОБА_2 у позовній заяві доводи про те, що її чоловік займається вихованням малолітньої ОСОБА_7 і має намір її усиновити, врахував переїзд матері з дитиною на постійне проживання до іншого населеного пункту та звернення батька до служби у справах дітей із заявою про встановлення способів участі у вихованні дочки, і дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність свідомого і умисного ухилення ОСОБА_3 від участі у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_7 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України») Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний