КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/4036/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4593/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Савчака Ярослава Олеговича - представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна про визнання виконавчого напису № 1030 від 25.07.2014, вчиненого приватним нотаріусом таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1839/ФК-07, відповідно до умов якого ТОВ «Український промисловий банк» надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 757 500,00 грн. зі сплатою 18 % річних, строком до 23 жовтня 2012 року. Того ж дня, 24 жовтня 2007 року, між даними сторонами було укладено кредитний договір № 1840/ФК-07, відповідно до якого позичальнику були надані кредитні кошти для оплати витрат позичальника на страхування предмета забезпечення у розмірі 3 425,42 грн. зі сплатою 18 % річних, строком до 23 жовтня 2012 року. Повернення кредиту забезпечене договором іпотеки №1839/Zфквіп-07, укладеного 24 жовтня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за умовами якого в іпотеку передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

30 червня 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» відступило акціонерному товариству «Дельта Банк» свої права вимоги за кредитними договорами та договором іпотеки. 25 липня 2014 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис №1030, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки. Посилаючись на те, що виконавчий напис не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки документи, подані банком для вчинення виконавчого напису не підтверджують безспірність заборгованості боржника та кредитором пропущено строк, протягом якого останній міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, позивач просила суд ухвалити судове рішення, яким визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано виконавчий напис №1030 від 25.07.2014, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною, таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано та обставина, що позивач порушила вимоги чинного законодавства та не дотрималась умов кредитного та іпотечного договорів, ніяких дій на погашення заборгованості не вчиняла. Користуючись своїм правом, передбаченим ст. 20 ЦК України, кредитор звернувся до нотаріуса про вчинення виконавчого напису шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування законності та безспірності вимог АТ «Дельта Банк», було надано перелік документів, що передбачено чинним законодавством України та які підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, при цьому нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не розглядає спір про право.

Учасники в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив із того, що визначена кредитором заборгованість для вчинення виконавчого напису не є безспірною, оскільки вимогу до позичальника про повернення боргових сум кредитор пред`явив з пропуском трирічного строку з дня виникнення права вимоги.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині правового обґрунтування рішення, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов`язки сторін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 24 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1839/ФК-07, відповідно до умов якого ТОВ «Український промисловий банк» надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 757 500,00 грн. зі сплатою 18 % річних, строком до 23 жовтня 2012 року.

Того ж дня, 24 жовтня 2007 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1840/ФК-07, відповідно до умов якого позичальнику були надані кредитні кошти для оплати витрат позичальника на страхування предмета забезпечення у розмірі 3 425,42 грн. зі сплатою 18 % річних, строком до 23 жовтня 2012 року.

Позичальник зобов`язувався сплачувати платежі за кредитом (тіло, проценти) щомісячно згідно графіку погашення заборгованості за кредитними договорами.

Повернення кредиту забезпечене договором іпотеки №1839/Zфквіп-07, укладеного 24 жовтня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за умовами якого в іпотеку передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

30 червня 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» відступило акціонерному товариству «Дельта Банк» свої права вимоги за кредитними договорами та договором іпотеки.

25 липня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., на підставі поданої АТ «Дельта Банк», вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1030, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги АТ «Дельта Банк» згідно кредитного договору № 1839/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року в сумі 1 516768,78 грн., з яких заборгованості за кредитом - 757 500,00 грн.; заборгованості за відсотками 759 268,78 грн., також за кредитним договором № 1840/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року в сумі 6 522,26 грн., з яких розмір заборгованості за кредитом - 3 425,42 грн.; розмір заборгованості за відсотками 3 096,84 грн. Виконавчий напис містить дані про те, що строк платежу по кредитним договорам настав 28 квітня 2014 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 липня 2010 року по 28 квітня 2014 року (а.с. 101).

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись за захистом свого цивільного права, оспорює у судовому порядку вчинений нотаріусом виконавчий напис з підстав неправомірності вимог стягувача ( в частині розміру заборгованості та спливу строків давності за вимогами), з якими кредитор звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналіз зазначеної норми статті 88 Закону України "Про нотаріат" дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років тощо.

Витребувані судом першої інстанції матеріали нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису свідчать про те, що у поданій заяві від 25 липня 2014 року кредитор АТ «Дельта Банк» просив вчинити виконавчий напис на іпотечному договорі №1839/Zфквіп-07 від 24 жовтня 2007 року в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами:

№ 1839/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року у розмірі 1 516768,78 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 757 500,00 грн.; сума заборгованості за відсотками 759 268,78 грн. за період з 01 липня 2010 року по 05 травня 2014 року;

№ 1840/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року у розмірі 6 522,26 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 3 425,42 грн.; сума заборгованості за відсотками 3 096,84 грн. за період з 01 липня 2010 року по 28 квітня 2014 року.

Для вчинення виконавчого напису представником АТ «Дельта Банк» нотаріусу були надані наступні документи: кредитні договори № 1839/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року та № 1840/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року із графіками платежів; розрахунок заборгованості по кредитному договору № 1839/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року станом на 05 травня 2014 року; по кредитному договору № 1840/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року станом на 28 квітня 2014 року, іпотечний договір №1839/Zфквіп-07 від 24 жовтня 2007 року, договір про передачу активів та кредитних зобов`язань між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк», акти приймання - передачі № 545 від 04 жовтня 2010 року, досудова вимога від 15 травня 2014 року, від 30 квітня 2014 року на ім`я ОСОБА_1 , досудова вимога від 15 травня 2014 року, від 30 квітня 2014 року на ім`я ОСОБА_2 , реєстр поштового відправлення із долученням фіскального чеку від 16 травня 2014 року, два рекомендованих повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с. 71-100).

Дослідивши наданий нотаріусу розрахунок заборгованості по кредитним договорам № 1839/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року та № 1840/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року, колегією суддів встановлено, що визначена кредитором до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами за договором № 1839/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року в сумі 759 268,78 грн. містить наступні складові: заборгованості в розмірі 235 908,91 грн., що прийнята на баланс за договором відступлення права вимоги від 30 червня 2010 року, так із заборгованості в розмірі 523 359,87 грн., що охоплює період з 01 липня 2010 року по 05 травня 2014 року. За договором № 1840/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року нараховані до стягнення проценти в сумі 3 096,84 грн. складаються із суми 1 038,58 грн., що прийнята на баланс за договором відступлення права вимоги від 30 червня 2010 року, а також 2 058,26 грн. за період з 01 липня 2010 року по 28 квітня 2014 року (а.с. 73).

Разом з тим, із долученого до матеріалів справи судового рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2010 року у справі № 2-1619-1/10 за позовом акціонерному товариству «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 листопад 2011 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2012 року вбачається, що 23 березня 2010 року ТОВ «Український промисловий банк» (після заміни кредитора допущено до участі у справі АТ «Дельта Банк») звернувся в суд з позовом, в якому просив дострокового стягнути з ОСОБА_1 за кредитним договором № 1839/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року та за договором № 1840/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року суму кредиту та проценти за користування кредитними коштами (а.с. 125-134).

У цій справі, задовольняючи позовні вимоги акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягненням з ОСОБА_1 боргу в сумі 961 173,15 грн. за кредитним договором №1839/ФК-07 та боргу в сумі 4 210,60 грн. за кредитним договором №1840/ФК-07, судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку із систематичним невиконанням ОСОБА_1 обумовлених кредитними договорами зобов`язань, зокрема несплатою визначених графіком чергових платежів по кредиту та несплатою процентів за користування кредитом, у банка на підставі умов договорів та статті 1054 ЦК України виникло право вимагати, а у позичальника обов`язок достроково повернути отриманий кредит, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом та нараховані штрафні санкції. Згідно довідки ПАТ «Дельта Банк» № 3176 від 25 лютого 2010 року станом на 24 лютого 2010 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 1839/ФК-07 складає суму 961 173,15 грн., з якої 757 500,00 грн. - залишок кредиту, 178 380, 41 грн. - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом та пеня у розмірі 25 292,74 грн. За кредитним договором №1840/ФК-07 станом на 01 березня 2010 року заборгованість складає 4 257,90 грн. із них 3 425,42 грн. залишок кредиту та 832,48 грн. - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Отже, встановлені у цій справі № 2-1619-1/10 фактичні обставини свідчать про те, що кредитор АТ «Дельта Банк», пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 1839/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року та за договором № 1840/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року, який настав 23 березня 2010 року (пред`явлення позовної вимоги в суд).

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, внаслідок пред`явлення до позичальника ОСОБА_1 вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитними договорами, сплати відсотків за користування кредитами, АТ «Дельта Банк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов`язання на 23 березня 2010 року, після чого у банку припинилось право нараховувати проценти за користування кредитними коштами, а тому заявлена кредитором вимога для вчинення виконавчого напису в частині стягнення з позичальника заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам за користування кредитними коштами по договору № 1839/ФК-07 за період з 01 липня 2010 року по 05 травня 2014 року в сумі 523 359,87 грн. та по договору 1840/ФК-07 за період з 01 липня 2010 року по 28 квітня 2014 року в сумі 2 058,26 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Заявлена до стягнення заборгованість, що прийнята на баланс АТ «Дельта Банк» за договором відступлення права вимоги від 30 червня 2010 року в сумі 235 908,91 грн. за договором № 1839/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року та в сумі 1 038,58 грн. за договором № 1840/ФК-07 від 24 жовтня 2007 року, виникла до 23 березня 2010 року, а тому в цій частині вимога до позичальника про повернення боргових сум пред`явлена (25 липня 2014 року) кредитором більш ніж через три роки з дня виникнення права вимоги у кредитора.

Отже, встановлені фактичні обставини у справі на підставі наданих сторонами доказів, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість свідчать про те, що нотаріус, підтверджуючи наявність у кредитора права на стягнення грошових сум з позичальника ОСОБА_1 шляхом вчинення виконавчого напису, не з`ясував факт безспірності заборгованості на підставі поданих кредитором документів та умови застосування положень статті статті 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки вимогу до позичальника про повернення боргових сум кредитор пред`явив щодо однією частини вимог поза межами зміненого строку кредитування, щодо іншої - більш ніж через три роки з дня виникнення права вимоги у кредитора.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, які були надані банком згідно переліку, передбаченого законом, колегія суддів виходить з такого.

Так, згідно із Законом «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Разом з тим, обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат") є безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й установлює чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем.

Інші доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування судового рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції по суті прийнято правильне процесуальне рішення, але із помилковою оцінкою прав та обов`язків сторін, з яких суд виходить при задоволенні позову ОСОБА_1 .

За наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення, виклавши її в редакції даної постанови. В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Савчака Ярослава Олеговича - представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови, в іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: