Справа №:755/335/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Головний державний виконавець Кидонь Євгеній Вікторович, ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись до суду зі скаргою на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Киві, просив визнати незаконними неправомірними дії головного державного виконавця РВ ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Кидонь Є.В. при виконанні виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у сумі 640,00 грн. та судового збору сплаченого за подання касаційно скарги у сумі 1 280,00 грн. Визнати бездіяльність начальника РВ ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Попович Я.В. у частині не здійснення належного контролю за діяльністю державного виконавця, а саме: відмови у скасуванні постанов про повернення виконавчих документів стягувачу. Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 жовтня2018 року (ВП № 56920416) і зобов`язати головного державного виконавця РВ ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Кидонь Є.В. поновити виконавче провадження. Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 жовтня 2018 року (ВП № 56920324) і зобов`язати головного державного виконавця РВ ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Кидонь Є.В. поновити виконавче провадження. Зобов`язати головного державного виконавця РВ ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Кидонь Є.В. здійснити повну перевірку майнового стану боржника згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» (здійснити запит до міського БТ) і виконати рішення судів. На підставі частини третьої ст. 37 Закону № 1404 зобов`язати головного державного виконавця Кидонь Є.В. надати звіт про використання авансового внеску. Постановити, на підставі ч. 3 ст. 262 ЦПК України, окрему ухвалу щодо головного державного виконавця РВ ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Кидонь Є.В. та начальника цього відділу Попович Я.В. та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб дисциплінарної відповідальності.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, ОСОБА_1 посилається на наступне, що на виконанні Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва перебували виконавчі листи, видані Дніпровським районним судом м. Києва 20 червня 2018 року по справі №755/3975/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у сумі 640,00 грн. та судового збору сплаченого за подання касаційної скарги у сумі 1 280,00 грн. 08 листопада 2018 року Дніпровським РВ ДВС зазначенні виконавчі листи були повернуті стягувачу. Державним виконавцем при виконанні виконавчих листів, допущено численні порушення Закону № 1404, «Про звернення громадян». Насамперед не надіслано стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження; не здійснено у 10-денний термін з дня відкриття виконавчого проваджень перевірку майнового стану боржника; не надано копію акта про відсутність будь-якого майна за місцем проживання боржника; відмовлено у наданні звіту про використання сум авансового внеску; не забезпечено об`єктивного розгляду жодного звернення стягувача; не забезпечено заходів з метою виконання рішень судів, про які стягувач просив у заявах про відкриття виконавчих проваджень; не надано обґрунтованої відповіді щодо перевірки майнового стану боржника і запитів, які були зроблені. Запит до міського БТІ взагалі не було зроблено, однак зазначено про те, що у боржника відсутнє нерухоме майно.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, оскільки за об`єктивних обставин (стан здоров`я і похилий вік) не має можливості бути присутнім у судовому засіданні.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду скарги повідомленні належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

20 червня 2018 року Дніпровський районний суд міста Києва видано виконавчі листи по цивільній справі №755/3975/17, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1280,00 грн., та 640,00 грн., які пред`явлені стягувачем ОСОБА_1 для примусового виконання до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління у місті Києві .

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 5 с. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

26 жовтня 2018 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кидонь Євгенієм Вікторовичем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по ВП №56920324, на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.6) та винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по ВП №5692041, на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»

Як зазначено у мотивувальній частині постанов від 26 жовтня 2018 року: «Що при виході по місцю проживання боржника майно на яке може бути звернено стягнення відсутнє, про що складено акт державного виконавця, і заходи щодо його розшуку виявились безрезультатними: згідно відповіді Державної фіскальної служби України відкритих рахунків в установах банків немає та джерела отримання доходу відсутні, Згідно відповіді Пенсійного фонду України пенсії не отримує та за цивільно-правовими договорами не працює, згідно відповіді з Територіального сервісного центру МВС України транспортні засоби не зареєстровані, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом положень ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як роз`яснено у п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов`язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Зважаючи на те, що повернення виконавчого документа без фактичного виконання не означає закінчення виконавчого провадження, у разі повернення виконавчого документу стягувач має право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених у постанові державного виконавця, в свою чергу стягувач ПАТ «Родовід Банк», при зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, обмежився викладенням правових норм, які регулюють права та обов`язки державного виконавця при проведенні виконавчих дій, однак не долучив докази, які б мали підтвердити дійсний майновий стан боржника в процедурі виконавчого провадження, наявність у боржника об`єктів рухомого чи нерухомого майна, що давало б підстави допускати, що державним виконавцем не вжито всіх передбачених чинним законодавством заходів для виявлення належного боржнику майна для забезпечення виконання рішення суду, яким задоволено майнові вимоги стягувача.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватись положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; статті 74 - 77 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу ІІІ ЦПК - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Звертаючись зі скаргою на дії державного виконавця, скаржником подано клопотання про розгляд справи у його відсутність за наявними матеріалами справи, під час розгляду справи скаржник процесуальним правом взяти участь у судових засіданнях не скористався, з клопотанням про витребування доказів серед іншого про витребування матеріалів виконавчого провадження, до суду не звертався.

При цьому суд враховує, що заявляючи у відповідності до вимог ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи за його відсутність особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Головний державний виконавець Кидонь Євгеній Вікторович, ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, оскільки стягувачем не доведено наявність підстав для скасування постанов державного виконавця про повернення виконавчих документів стягувачу, за відсутності долучених до заяви доказів, які б свідчили про дійсний майновий стан боржника в процедурі виконавчого провадження, разом з тим повернення виконавчого документу не є перешкодою для повторного пред`явлення стягувачем виконавчого листа до примусового виконання у строк до 26 жовтня 2021 року, про що безпосередньо зазначено у постанові державного виконавця, при визначених обставинах повернення виконавчих документів стягувачу не протирічить закону та не порушує прав стягувача в процедурі виконавчого провадження.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 260, 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Головний державний виконавець Кидонь Євгеній Вікторович, ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я: