Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 666/7121/14-ц

провадження № 61-32039св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи: орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Херсоні ради, орган опіки та піклування Корабельної районної у м. Херсоні ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада 2016 року у складі судді Єпішина Ю. М. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Колісниченка А. Г., Базіль Л. В., Радченка С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Херсоні ради, орган опіки та піклування Корабельної районної у

м. Херсоні ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що 29 жовтня 2011 року між ним та відповідачем укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні. 24 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні на підставі рішення Дніпровського районного суду

м. Херсона від 26 березня 2014 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через недбале ставлення ОСОБА_3 по догляду за дитиною 29 серпня 2014 року вона доставлена каретою Швидкої медичної допомоги до Комунального закладу «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» з діагнозом: закритий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням, забійна рана слизової оболонки верхньої губи. Починаючи із вересня 2014 року і до теперішнього часу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із ним та знаходиться на його повному утриманні. Відповідач не підтримує ніяких стосунків із донькою, не цікавиться її здоров`ям, навчанням, не приймає участі у вихованні, матеріально не забезпечує.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просивпозбавити ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо доньки ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходів).

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада

2016 року позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо її доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 17 жовтня 2014 року і до досягнення нею повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки ОСОБА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У червні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили обставини справи, не надали оцінки наявним у матеріалах справи доказам, які б вказували на систематичне та свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та підтверджували необхідність позбавлення її батьківських прав, адже у рішеннях не вказано яка винна поведінка ОСОБА_3 або свідоме нехтування обов`язками виправдовує позбавлення її батьківських прав.

У жовтні 2017 року та у січні 2018 року від представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_5 надійшли заперечення на касаційну скаргу представника

ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , у яких заявник просила відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на те, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2019 року справу призначено до розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження від 17 липня 2012 року серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис № 520, є ОСОБА_3 та ОСОБА_1

ОСОБА_3 із 07 лютого 2011 року працює у Комунальному закладі «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня», а із 23 серпня 2012 року знаходиться у декретній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 березня 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки від 24 вересня 2014 року № 01-8, виданої Комунальним закладом «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29 серпня 2014 року о 17 год 00 хв доставлена каретою Швидкої медичної допомоги до Комунального закладу «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» з діагнозом: закритий перелом с/3-в/3 правої стегнової кістки зі зміщенням, забійна рана слизової оболонки верхньої губи.

ОСОБА_3 30 серпня та 01 вересня 2014 року після 15 год 00 хв не знаходилась у палаті з дитиною та не здійснювала догляд за нею через сімейні обставини, про що нею подавались відповідні заяви. А із 02 вересня 2014 року з посиланням на погане самопочуття (7 місяць вагітності), відмовилась перебувати у палаті з донькою, покинула її на медичний персонал. При цьому у своїй заяві послалась на те, що догляд за дитиною буде здійснювати особа, яка не перебувала з нею, на той час, у шлюбі - ОСОБА_6 . Проте останній до лікарні не з`явився. До 03 вересня 2014 року дитина доглядалась медичним персоналом лікарні, а із 03 вересня

2014 року - бабусею ОСОБА_7 - матір`ю позивача.

Через залишення малолітньої дитини ОСОБА_2 без батьківського піклування у лікарні, персонал лікарні повідомив орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Херсоні ради. Органом опіки та піклування 18 вересня 2014 року дитина взята на облік як дитина, що перебуває у складних життєвих обставинах, про що свідчить надана органом опіки та піклування обліково-статистична картка № 0259750 та лист-повідомлення від 17 жовтня 2014 року № 1342/07-16.

У порядку контролю та виконання покладених на орган опіки та піклування обов`язків 10 вересня та 29 жовтня 2014 року здійснено профілактичний рейд під час якого відвідали місце проживання ОСОБА_3 , проте через те, що до помешкання працівники служби у справах дітей потрапити не змогли, лишили повідомлення про явку до служби. На виклик ОСОБА_3 не з`явилась. Ця обставина підтверджується наданими представниками Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні ради інформаційними довідками від 10 вересня та від 29 жовтня 2014 року та їх поясненнями у суді.

Після виписки дитини, а саме із 26 вересня 2014 року ОСОБА_3 спілкування з дитиною припинила, нею не опікувалася та не утримувала, батьківських обов`язків не виконувала. ОСОБА_2 опікувався батько ОСОБА_1 . Згідно із листами-повідомленнями Служби у справах дітей Дніпровської у м. Херсоні ради № 1259/07-16 станом на 21 вересня 2016 року ОСОБА_3 до цієї служби щодо визначення їй порядку спілкування з дитиною не зверталась, скарг щодо перешкоджання у спілкуванні їй з дитиною батьком ОСОБА_1 від відповідача не надходило. Служба у справах дітей Корабельної у м. Херсоні ради у своєму листі-відповіді

від 23 вересня 2016 року № 117-6-25 зазначила аналогічну інформацію. Згідно із листом-відповіддю Служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради від 27 вересня 2016 року № 08-44-865 ОСОБА_3 звернулась із заявою до служби щодо доньки ОСОБА_8 20 вересня 2016 року.

10 грудня 2014 року Дніпровським районним судом м. Херсона винесено заочне рішення за позовом ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. На виклики суду ОСОБА_3 не з`являлась. Цим же рішенням із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти у розмірі 400,00 грн на місяць на утримання доньки ОСОБА_2 . Відповідно до довідки-розрахунку від 17 серпня 2016 року

№ 13116, наданої Дніпровським районним відділом ДВС м. Херсона аліменти ОСОБА_2 не були сплачені жодного разу. 15 липня 2016 року, тобто через рік, ОСОБА_3 до суду подано заяву про перегляд заочного рішення.

Із копій медичних документів, наданих до справи позивачем, малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 2015-2016 років неодноразово перебувала на лікуванні в умовах стаціонару у Комунальному закладі «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є. Є. Карабелеша» у зв`язку із пневмонією та гострим обструктивним бронхітом, за дитиною доглядала ОСОБА_7 - мати позивача.

Крім того, згідно із висновком Виконавчого комітету Дніпровської районної у

м. Херсоні ради від 21 листопада 2014 року за № 2-49/2605, Виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо доньки ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради від 15 листопада 2016 року за № 02.14-106-25 Виконавчий комітет Корабельної районної у м. Херсоні ради також вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо доньки ОСОБА_2 .

Крім того, судом встановлено і підтверджується копією свідоцтва про народження

НОМЕР_2 , що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка згідно із медичним висновком від 10 квітня 2015 року № 000496 є інвалідом з дитинства.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї доньки ОСОБА_2

Верховний Суд не погоджується в повній мірі з таким висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини

від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими

міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Враховуючи викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволення вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 є помилковими, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та умисного злісного ухилення від виконання нею батьківських обов`язків, а також необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Проте судами попередніх інстанцій не врахована особистість відповідача та життєві обставини, у яких перебуває відповідач, а саме - її вік, обставини розірвання шлюбу, умови проживання, стан вагітності на час перебування доньки ОСОБА_8 у лікарні та народження другої дитини ІНФОРМАЦІЯ_5 на день виписки першої доньки із лікарні, характеристики відповідача надані за останнім місцем проживання. Відповідачем пояснена її поведінка під час перебування дитини у лікарні - важким перебігом другої вагітності з наступними передчасними пологами.

Судами всупереч частини четвертої статті 164 СК України не встановлено, чи здійснювався соціальний супровід сім`ї, після взяття на облік малолітньої ОСОБА_8 як дитини, яка опинилась у скрутних життєвих обставинах, які заходи вживались соціальною службою.

Суди попередніх інстанцій, у порушення норм процесуального права не надали належну оцінку заперечення відповідача та обставинам, на які відповідач посилалась, пояснюючи свою поведінку, а тому рішення судів у частині позбавлення відповідача батьківських прав не можна вважати обґрунтованим, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Висновок Верховного Суд про наявність підстав для скасування рішень судів також ґрунтується на усвідомленні того, що дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Результат судового розгляду сімейних спорів повинен забезпечувати захист інтересів дитини, у тому числі і при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав одного чи обох батьків. Отже, у справі про позбавлення батьківських прав судом повинно бути встановлено не тільки наявність передбачених законом підстав для позбавлення батьківських прав, а й що таке позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.

За таких обставин, у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 необхідно відмовити, оскільки за матеріалами справи недоведені виключні підстави, тобто свідоме, умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою для позбавлення останньої батьківських прав, а також те, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відповідатиме інтересам малолітньої ОСОБА_2 .

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій у частині позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав

ОСОБА_3 та ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 292,32 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_10 до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Херсоні ради, орган опіки та піклування Корабельної районної у м. Херсоні ради, про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_10 до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Херсоні ради, орган опіки та піклування Корабельної районної у м. Херсоні ради, про позбавлення батьківських прав відмовити.

В іншій частині рішення Херсонського міського суду Херсонської області

від 18 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області

від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користьОСОБА_3 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 292,32 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик