Справа № 236/2310/19
22 липня 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Саржевської І.В.,
за участю секретаря - Олійник С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
24 червня 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької областінадійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 6-13).
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю, не заперечують проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання, про що суду надали відповідні заяви (а. с. 58).
Відповідач ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 57), в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі та відзиву на позовну заяву суду не надав.
Ухвалою суду від 22 липня 2019 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 грудня 1997 року Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці та Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19426277 від 06 липня 2008 року, виданого КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янськ, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.с. 38, 39).
ОСОБА_2 змінила своє дошлюбне прізвище на " ОСОБА_2 ", що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 26 червня 1999 року, актовий запис № 61 (а.с. 33).
ОСОБА_3 змінила своє дошлюбне прізвище на " ОСОБА_3 ", що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 14 квітня 2007 року, актовий запис № 30 (а.с. 28).
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та його 1/6 частку зазначеної квартири
прийняла у спадщину позивач ОСОБА_1 (а.с. 40, 41-42, 43).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомогог майна щодо об"єкта нерухомого майна № 170315880 від 13 червня 2019 року Власниками чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 (1/6 частка), ОСОБА_1 (1/3 частка), ОСОБА_2 (1/6 частка), ОСОБА_4 (1/6 частка), ОСОБА_3 (1/6 частка).
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наданою позивачами копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 09 жовтня 2017 року, актовий запис № 855 (а.с. 32).
Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів на даний час власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Згідно довідки № 2665, виданої 15 травня 2019 року відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради (а.с. 47), у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_10 та відповідач ОСОБА_5 (а.с. 47).
Відповідач ОСОБА_5 за вказаною адресою з 2014 року не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне йому майно, про що 11 червня 2019 року складено відповідний акт, посвідчений головою мікрорайону "Південний" Парфьоновою Л.М. (а.с. 48). Він фактично змінив місце проживання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Поважними причинами відсутності члена сім`ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 01 грудня 1997 року у позивачів виникло право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності. Відповідач протягом тривалого часу користувався вказаним житловим приміщенням, але вже більше п"яти років відсутній за адресою реєстрації. Власникам належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
З огляду на це, суд вважає вимоги позивачів стосовно визнання ОСОБА_5 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.
Позивачі не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
Керуючись ст. 317,319,383,391,405 ЦК України, ст. 4,13,18,76-83, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 грудня 1997 року Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізниці.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Текст рішення виготовлений 22 липня 2019 року.

Суддя -