Провадження №22-ц/812/956/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 липня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.

за участі позивачки ОСОБА_1 , яка також представляє інтереси відповідача ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника відповідачів - Бєлової Р.В. ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №490/2232/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Гуденко Ольги Андріївни у приміщенні цього суду 05 квітня 2019 року о 09 годині 44 хвилині, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Тетяна Леонідівна про скасування права власності,

в с т а н о в и л а :

У березні 2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Позов мотивовано тим, що позивач є співвласником трикімнатної кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 85 кв.м., яка складається з приміщень в двох рівнях на четвертому та п`ятому поверсі. Приміщення квартири позивача площею 11,3 кв.м., яке знаходиться на четвертому поверсі без будь-яких документів та її згоди зайняли відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , облаштували з цегли перегородку, а також пошкодивши стіну, встановили в ній металеві двері, чим позбавили ОСОБА_1 доступу до приміщення. Мирним шляхом врегулювати зазначену проблему відповідачі не погоджуються.

Посилаючись на викладене, позивачка просила зобов`язати відповідачів звільнити належне їй на праві спільної часткової власності приміщення кв. 95 площею 11,3 кв.м., розташоване на четвертому поверсі будинку АДРЕСА_2 та передати їй ключі від дверей зазначеного приміщення та стягнути з відповідачів судові витрати, а також просила розглянути справу в порядку спрощеного провадження.

У відзиві на позовну заяву від 16 квітня 2018 р. представник відповідачів - Бєлова Р. В. заперечувала проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вважаючи, що позовна заява не відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 50 ЦПК України, бо позов пред`явлений одним співвласником - ОСОБА_1 , отже інші співвласники не вважають, що їх права порушені, що вказує на необґрунтованість позову. Крім того, в позовній заяві не вказані обставини набуття позивачем та членами її родини права власності на спірне приміщення, відсутні посилання на докази, що підтверджують законність набуття права власності на нього. До того ж, відповідачі оспорюють право власності позивача на спірне приміщення, яке є допоміжним приміщенням - колясочною і відповідно до чинного законодавства є об`єктом спільної власності співвласників будинку та може бути передано у власність певній особі тільки після узгодження з іншими співвласниками, яке позивач не отримувала.

16 травня 2018 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , посилаючись на те, що ці особи є співвласниками кв. АДРЕСА_3 , і вони порушують її права.

16 травня 2018 р. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 звернулися до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 з зустрічним позовом про скасування права власності.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомостей Реєстру права власності на нерухоме майно, в січні 2018 р. відповідачами за зустрічним позовом було зареєстроване право власності на трикімнатну кв. АДРЕСА_1 загальною площею 85 кв.м., жилою площею 41,6 кв.м. на праві спільної часткової власності (по 1/4 частки). Зазначене право власності виникло на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2008 р. В порушення вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК позивач за первісним позовом не надала суду вказане рішення, тоді як з нього вбачається, що за ОСОБА_1 і членами її родини визнано право власності на самочинно переобладнану трикімнатну кв. АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 58 кв.м., а житлова площа складає 41,6 кв.м. В рішенні відсутні відомості, що право власності визнається на площу, розташовану на двох поверхах будинку і очевидною є невідповідність зазначеної площі. Позивачі за зустрічним позовом оспорюють право власності відповідачів на всю площу будинку АДРЕСА_2 , самовільно зайняту відповідачами, що знаходиться поза межами їх двокімнатної квартири, бо воно зареєстроване з суттєвими порушеннями вимог закону. Також вважають, що правочин вчинений нотаріусом Боненко Т.Л. щодо внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також до Реєстру прав власності на нерухоме майно, здійснений 18 січня 2018 р. та 24 січня 2018 р., є недійсним, оскільки нотаріус зареєструвала за відповідачами право власності на допоміжні приміщення, що є об`єктом права спільної сумісної власності мешканців будинку АДРЕСА_2 без їх згоди, наданої в установленому законом порядку, чим було порушено право спільної власності позивачів за зустрічним позовом. Документи, що є підставою набуття права власності на площу, що становить різницю між 58 кв.м., визнаними судом, та 85 кв.м., зареєстрованими нотаріусом, у відповідачів відсутні. Також ОСОБА_11 неодноразово заявляла, що спірні приміщення їй були надані за актом-приймання передачі директором КП СКП «Гуртожиток» Солтисом О.П. , проте надати документи на підтвердження зазначених обставин відмовилась та не повідомила, на підставі чого нею була проведена реєстрація права власності 18 січня 2018 р.

Посилаючись на викладене, позивачі за зустрічним позовом просили скасувати державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 на трикімнатну кв. АДРЕСА_4 та стягнути з відповідачів за зустрічним позовом на користь позивачів судові витрати.

Ухвалою суду від 20 червня 2018 р. вищевказана зустрічна позовна заява прийнята до провадження та об`єднана в одне провадження з первісним позовом.

Заявою від 01 жовтня 2018 р. від ОСОБА_2 надійшла заява про вступ у справу в якості третьої особи.

У відзивах на зустрічний позов від 03 липня 2018 р. та 09 жовтня 2018 р. представник позивача за первісним позовом адвокат Воробйов В. Л. вказав, що позивач заперечувала проти прийняття зустрічного позову, в зв`язку з тим, що 11 лютого 2018 р. позивачі за зустрічним позовом подавали до Центрального районного суду м. Миколаєва позов про скасування права спільної часткової власності на трикімнатну кв. АДРЕСА_1 (справа 490/1107/18) і 15 лютого 2018 р. судом була постановлена ухвала, якою відповідачам було відмовлено в скасуванні права власності на допоміжне приміщення. Ухвала набрала законної сили та відповідачами не оскаржувалася.

У відповіді на відзив адвокат Бєлова Р. В. заперечує проти аргументів представника позивача за первісним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Воробйов В.Л. позовні вимоги за первісним позовом підтримали, проти задоволення зустрічного позову заперечували, з підстав, зазначених в первісній позовній заяві та у відзивах на зустрічний позов, просили задовольнити первісний позов. На неодноразове прохання суду надати первісні документи, що підтверджують право власності на спірне допоміжне приміщення (колясочну) та документи, на підставі яких загальна площа належної їй квартири збільшилась з 58 кв.м. до 85 кв.м., категорично відмовилася надавати ці докази, посилаючись на те, що надання нею доказів породжує нові судові справи.

Щодо зустрічного позову пояснила, що позов заявлено неналежними позивачами, неправильно вирішено процесуальне положення державного реєстратора - приватного нотаріуса, яка проводила оспорювану державну реєстрацію, взагалі не доведено порушення прав позивачів на користування приміщеннями загального користування цією реєстрацію. Адже її право власності, яке зареєстровано належним чином в установленому законом порядку, є непорушним, а належна державна реєстрація права приватної власності на технічний паспорт, виданий на її ім`я є достатнім і належним підтвердженням правових підстав набуття нею права власності на спірне приміщення.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , їх представник адвокат Бєлова Р. В. проти задоволення первісного позову заперечували, просили задовольнити зустрічний позов, з підстав, зазначених у ньому та у відзиві на зустрічний позов та у відповіді на відзив на зустрічний позов.

Третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т. Л. про час, дату та місце слухання справи в суді повідомлена відповідно до положень цивільного законодавства, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2019 р. в задоволенні позовних вимог за первісним та зустрічним позовами відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що надані позивачем докази (технічний план квартири АДРЕСА_5 та її технічна характеристика (т. 1 а.с. 10-11)) не доводять, що спірне приміщення колясочної входить до складу належної позивачці квартири, оскільки з цих документів не вбачається підстава виникнення права власності на спірне приміщення колясочної площею 11, 3 кв. м., розташованої на 4 поверсі буд. АДРЕСА_2 . Так само не є підтвердженням цього права оплата позивачем за первісним позовом комунальних послуг за приміщення площею 85 кв. м., адже там взагалі не міститься розшифрування, за які приміщення нараховується оплата. Висновок суду відповідає вимогам ч. 1 ст. 328 ЦК України, якою передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Позивач за первісним позовом, посилаючись на ст. 391 ЦК України, вимагає усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, але відповідно до ст. 391 ЦК України саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи відсутність підтвердження набуття права власності позивача за первісним позовом саме на спірне приміщення колясочної площею 11, 3 кв. м., розташованої на 4 поверсі будинку 124а по пр. АДРЕСА_2 , та категоричне її небажання надати докази на його підтвердження, суд, врахувавши визначені ст.ст. 12, 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного процесу, дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову.

Щодо зустрічного позову, суд, насамперед, врахував, що заявлені позовні вимоги про скасування державної реєстрації пов`язані не лише з порушеннями з боку відповідачів права користування позивачів за зустрічним позовом на допоміжні приміщення на четвертому поверсі вказаного будинку, але і на порушення державним реєстратором правил проведення оспорюваної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_5 з АДРЕСА_6 загальною площею без жодних на те правових підстав.

Проте окремий розгляд цих вимог, які заявлені лише до ОСОБА_1 .. ОСОБА_9 , та ОСОБА_2 , без залучення до участі в справі в якості співвідповідача реєстратора - приватного нотаріуса Боненко Т.Л., не є можливим, адже обставини зустрічного позову, на які посилаються позивачі як на підставу заявлених вимог, нерозривно пов`язані як з діями відповідачів, так і з діями державного реєстратора. Оскільки за змістом ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування записів про проведену державну реєстрацію прав здійснюється державним реєстратором на підставі рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, але державний реєстратор - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. приймав участь у справі у якості третьої особи, а не відповідача, суд відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки такі вимоги заявлені позивачами до неналежних відповідачів, а тому вирішення таких вимог є передчасним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не з`ясовано в повному обсязі обставини, що мають значення для розгляду первісного позову й просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог, в іншій частині оскаржуване рішення - залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка та її сім`я позбавлені відповідачами можливості користуватися кімнатою АДРЕСА_7 (відповідно до технічного паспорту), оскільки відповідачі зайняли це приміщення, пошкодили її конструкції. Суд в порушення вимог ст. 376 ЦПК України цих обставин не з`ясував. Також судом порушенні норми процесуального права: всупереч вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази, отримані від Департаменту з надання адміністративних послуг (реєстраційна справа на квартиру АДРЕСА_1 ), які суд взяв до уваги при постановленні рішення по справі, є не засвідченими належним чином відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» копіями; у справі відсутні докази поштового відправлення вказаних доказів до суду або передача їх особі, уповноваженій судом, а тому ці докази отримані з порушенням закону, оскільки доставлені до суду представником відповідачів Бєловою Р.В. у день розгляду справи - 04 квітня 2019 р., що викликає сумніви у їх справжності. Такі докази, на думку, позивачки в силу ст.ст. 78, 89 ЦПК України є недопустимими. Позивач та її представник не були ознайомлені з ухвалами суду про витребування доказів та з матеріалами, які надійшли на їх виконання. В порушення п. 1 ст. 259 ЦПК України рішення судом не ухвалено негайно після судового розгляду, який відбувся 04 квітня 2019 р., а лише 05 квітня 2019 р. Суд безпідставно дійшов висновку, що спірне приміщення відокремлено від іншої частини квартири і вхід до нього здійснюється через коридор загального користування, тоді як згідно технічного плану квартири вона є двохрівневою і з`єднання кімнат №4 та №5 зі спірним приміщенням здійснюється через приміщення № 6 та № 8. Не погоджується позивачка з висновком суду, що ОСОБА_2 на час розгляду справи не є власником спірної квартири, тому що позов поданий до суду 28 березня 2018 р., а відчуження ОСОБА_2 належної йому ј частки квартири відбулося 22 лютого 2019 р. Суд помилково взяв до уваги лише матеріали інвентарної справи КП ММБТІ, оскільки на даний час ця установа не є єдиною установою, яка проводить інвентаризацію нерухомого майна і позивачка не повинна доводити наявність ліцензії у особи, яка здійснила технічну інвентаризацію, тому що таке питання не входило до предмету доказування. Суд невірно оцінив пояснення свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Так, свідок ОСОБА_13 є матір`ю ОСОБА_3 , а тому є зацікавленою особою, інші свідки не давали пояснень щодо того, хто користується спірним приміщенням.

Представником відповідачів Бєловою Р.В. поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що в апеляційній скарзі відсутні будь-які посилання на обставини, що відповідно до положень процесуального законодавства мають наслідками скасування рішення суду та постановлення нового, а також не містить конкретних заперечень проти висновків суду першої інстанції.

Доводи про неналежність оформлення доказів, наданих Департаментом з надання адміністративних послуг не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають дійсності: документи пронумеровані та скріплені печаткою. ОСОБА_1 майже після кожного судового засідання знайомилася із матеріалами справи, особисто приймала участь в розгляді справи, що спростовує посилання на відсутність можливості оскаржити ухвалу суду про витребування доказів. Ухвалення рішення 05 квітня 2019 р. не порушує вимог процесуального закону. Позивачка жодних заперечень щодо досліджених 04 квітня 2019 р. доказів не надавала.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 , відповідачів за первісним позовом, представника відповідачів за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не оскаржується, а тому предметом апеляційного перегляду не було.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону рішення суду першої інстанції відповідає.

З матеріалів справи вбачається і судом першої інстанції встановлено, що жилий будинок АДРЕСА_2 належить до комунального майна і розпорядженням Управління з використання та розвитку комунальної власності від 31 серпня 2006 р. № 1/1-р (т. 2 а.с. 13-14) переданий СКП «Гуртожиток» та закріплено за цим підприємством на праві господарського відання.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 вересня 1997 р. ВАТ БФ «Миколаївбуд», двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 39,7 кв.м., належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 по ј частці кожному.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2008 р. у справі №2-7-3760/2008 р., яке набрало законної сили (т. 1 а.с. 79), за ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 визнано право власності на самочинно переобладнану трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 з двокімнатної за рахунок переобладнання приєднаного приміщення загального користування (колискової) згідно рішення 251-р від 11 березня 2008 р. в житлову кімнату та за рахунок самочинного приєднання частини коридору загального користування площею 3, 9 кв. м., в результаті чого загальна площа складає 58, 0 кв. м., житлова площа - 41, 6 кв. м., по ј частині за кожним.

Згідно договору дарування частки квартири від 24 жовтня 2013 р. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_10 передав безоплатно у власність ОСОБА_1 ј частку квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої - 58 кв. м, житлова - 41,6 кв.м ( т. 1 а. с. 133-134).

За договором дарування від 22 лютого 2019 р., реєстраційний номер 198, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 ј частку в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 85 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 січня 2018 р. (т. 1 а. с. 9), 18 січня 2018 р. приватним нотаріусом Боненко Т. Л. як державним реєстратором зареєстроване право приватної спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна: трикімнатна квартира, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 85 кв. м., житловою площею 41, 6 кв. м.; адреса АДРЕСА_8 . Розмір частки - ј. Власник: ОСОБА_1 . Підставою виникнення права власності зазначено рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2008 р. у справі №2-7-3760/2008.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06 лютого 2018 р. вбачається, що в реєстрі прав власності на нерухоме майно є відомості про реєстрацію 17 вересня 2008 р. на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2008 р. № 2-7-3760 права приватної спільної часткової власності на трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_8 загальною площею 58, кв. м., житловою площею 41,6 кв. м. Власником зазначений ОСОБА_9 Форма власності: приватна спільна часткова; частка власності - ј. Згідно запису про реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 24 січня 2018 р. на підставі рішення суду від 17 вересня 2008 р. зареєстрована приватна спільна часткова власність ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ; частка власності кожного - ј ( т. 1 а. с. АДРЕСА_9-76).

Аналогічна інформація про реєстрацію права спільної часткової власності в розмірі ј частки на ім`я ОСОБА_2 міститься у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 лютого 2018 р., згідно цього витягу також вказано опис об`єкта: загальна площа - 85 кв.м, житлова - 41,6, трикімнатна ( т. 1 а. с. 117).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 17 липня 2007 р., інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 травня 2018 р., з відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 є співвласниками двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_9 . Форма власності - приватна спільна часткова; частка власності кожного - ј ( т. 1 а. с. 38-39; 69-70).

За договором купівлі-продажу від 08 червня 2017 р. та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 червня 2017 р. ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_10

Квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_10 .

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що відповідачі перешкоджають їй користуватися частиною належної їй квартири АДРЕСА_1 - приміщенням площею 11,3 кв.м., яке знаходиться на четвертому поверсі і яким її сім`я користується з 2013 р., а право власності виникло з 2017 р. Відповідачі зайняли це приміщення, облаштували з цегли перегородку, а також пошкодивши стіну, встановили в ній металеві двері.

Судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні відносини через користування приміщеннями загального користування будинку АДРЕСА_15 та прибудинкової території, які неодноразово були предметом розгляду органів національної поліції, місцевого самоврядування та суду (т. 1 а. с. 13, 40, 65-68, 148-151, 182-190; т. 2 а. с. 16-18, 26).

Зокрема, відповідачі не визнають право ОСОБА_1 як власника квартири АДРЕСА_5 на включення до складу цієї квартири розташованого на четвертому поверсі приміщення колясочної площею 11,3 кв.м і, відповідно, право користування позивачкою вказаним приміщенням.

Згідно відповіді КП СКП «Гуртожиток», вихідний № 93 від 06 лютого 2018 р., допоміжними приміщеннями, розташованими на 4-му поверсі будинку АДРЕСА_2 з 2013 р. користувалася ОСОБА_13 (кім . АДРЕСА_10 ) та ОСОБА_6 (кім . АДРЕСА_9 ), які сплачували квартирну плату з урахуванням площ додатково займаних ними приміщень. 31 січня 2018 р. ОСОБА_11 подала заяву про проведення змін розміру квартирної плати у зв`язку з реєстрацією права власності, надавши копію плану квартири та витягу з реєстру прав власності. На підставі чого заявник провела реєстрацію права власності не повідомила, неодноразово повідомляла, що спірні приміщення були надані за актом прийома-передачі директором КП СКП «Гуртожиток» Солтисом О. П. , надати копію якого відмовилась ( т. 1 а. с. 152).

У відповіді КП СКП «Гуртожиток» вих. № 1348 від 31 жовтня 2017 р. на звернення ОСОБА_1 зазначено, що ніхто з мешканців четвертого поверху не звертався з заявою щодо користування сміттєкамерами та колясочною четвертого поверху. СКП «Гуртожиток» тільки обслуговує будинок та прибудинкову територію ( т. 2 а. с. 15).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК країни).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 41 Конституції України, частини 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на підстави та зміст заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, вимоги матеріального закону, що регулюють спірні правовідносини, предметом доказування позивачки за первісним позовом мають бути наступні фактичні обставини: що спірне приміщення площею 11,3 кв.м, розташоване на четвертому поверсі будинку АДРЕСА_15 , входить до складу квартири АДРЕСА_5 , власником якої є позивачка, відповідачі неправомірно перешкоджають власникові користуватися вказаною частиною квартири.

На підтвердження належності їй спірного приміщення на четвертому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_15 площею 11,3 кв.м та порушення її прав відповідачами позивачкою надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сторінки з технічного паспорту (т. 1 а.с. 10, 11), звернення до правоохоронних органів з приводу перешкод, які чинять відповідачі у користуванні спірним приміщенням.

Згідно із пунктом 1 ч. 1 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином державна реєстрація прав на нерухоме майно не є підставою набуття такого права, а є підтвердженням такого юридичного факту, який відбувся.

Згідно із п. 2 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 р. № 127, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України10 липня 2001 р. за № 582/5773 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 р. № 186) технічна інвентаризація - комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) та обов`язковим внесенням відомостей про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру); технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Технічний паспорт має бути прошнурований, пронумерований та скріплений підписом керівника суб`єкта господарювання, який проводив інвентаризацію, а також підписом виконавця робіт і контролера із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката на право виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна.

Тобто технічний паспорт та матеріали технічної інвентаризації об`єкту нерухомого майна в цілому мають ґрунтуватися на відомостях щодо права власності на об`єкт нерухомого майна і також не є правовстановлюючими документами, тобто не можуть бути самостійною підставою для набуття, припинення або зміни прав власності на такі об`єкти.

Як встановив суд і таке вбачається з матеріалів реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_8 (т. 2 а.с. 71-122), за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 від 18 січня 2018 р. приватним нотаріусом Боненко Т.Л. 24 січня 2018 р. прийнято рішення про державну реєстрацію приватної спільної часткової власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 з таким описом об`єкта: загальна площа (кв.м): 85, житлова площа (кв.м.): 41,6, трикімнатна. Підставою виникнення права власності вказано рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2008 р. по справі № 2-7-37-3860/2008.

Даний запис був зроблений на підставі наступних поданих заявниками документів: листа б/н ТОВ «Бюро генерального планування», згідно якого на замовлення ОСОБА_1 .. ОСОБА_9 , ОСОБА_2 16 січня 2018 р. проведені поточні інвентаризаційно-оцінювальні роботи за адресою: АДРЕСА_8 , яка станом на 28 грудня 2012 р. згідно матеріалів архівної справи КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .. ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , згідно рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2008 р. № 2-7-3760/2008 та договору дарування від 24 жовтня 2013 р. № 964; опис об`єкта: квартира трикімнатна, загальна площа 85,0 кв.м., житлова площа 41,6 кв.м. Об`єкти самочинного будівництва відсутні. Примітка: збільшена загальна площа на 27,0 кв.м. за рахунок зносу перестинків та поточного ремонту, що згідно Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держкомбуд архітектури та житлової політики України № 127 від 24 травня 2001 р. зі змінами на 2010 рік, не є самочинним.

Згідно із технічним паспортом квартири АДРЕСА_1 , виготовленим на замовлення співвласників від 15 січня 2018 р. ТОВ «Бюро генерального планування», та технічної характеристики квартири (т. 1 а.с. 10-11; т. 2 а.с. 94), квартира посімейного заселення розташована на 4, 5 поверхах 9 поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 41,6 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 12,1 кв. м., 2а-кімната - 15,8 кв.м., 3-а кімната - 13,7 кв.м., кладова - 11,3 кв.м., санвузол-2, 0 кв. м., прихожа - 13,7 кв.м., коридор - 3,9 кв.м., коридор - 2,3 кв.м., ванна - 2,4 кв.м., кухня - 6,4 кв.м., лоджія - 1,4 кв.м. Загальна площа квартири - 85 кв. м.

При цьому кладова - 11,3 кв.м. та прихожа - 13,7 кв.м знаходяться на четвертому поверсі, а решта приміщень - на п`ятому поверсі.

Матеріали дослідженої судами першої та апеляційної інстанцій інвентарної справи №20729 (том IV-2 та том 1) будинку АДРЕСА_18 , наданої Комунальним підприємством «Миколаївське міжміського бюро технічної інвентаризації», містить інформацію про належність кв. АДРЕСА_17 сім`ї ОСОБА_16 як співвласникам, набуття такого права в порядку приватизації державного житлового фонду, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 03 вересня 1997 р. ВАТ БФ «Миколаївбуд», її розташування на 5 поверсі будинку АДРЕСА_16 , про те, що первісно, на час приватизації загальна площа квартири складала 36,4 кв.м., житлова - 27,4 кв. м., службова - 9,0 кв. м,.

Розпорядженням від 11 березня 2008 р. №251-р Адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради надано дозвіл ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 на приєднання приміщення загального користування (колясочної) площею 12 кв. м. до квартири АДРЕСА_17 .

Згідно повідомлення Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» Рябець Є. О. по АДРЕСА_8 самочинно забудовав: приєднано частину коридору загального користування 3,9 кв. м.; квартира трикімнатна переобладнана з 2-х кімнатної за рахунок переобладнання приєднаного приміщення загального користування (колискової) згідно рішення 251-р від 11 березня 2008 р. в житлову кімнату. В результаті перепланування та переобладнання квартира трикімнатна має загальну площу 58,0 кв. м., житлову площу 41,6 кв. м.

З журналу внутрішніх обмірів та розрахунків від 19 березня 2008 р. вбачається, що загальна площа трикімнатної квартира АДРЕСА_17 - 58,0 кв. м., житлова (основна) - 41,6 кв. м., допоміжна 16,4 кв. м., усі приміщення розташовані на одному поверсі (п`ятому).

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24 квітня 2009 р. на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 2-7-3760 від 08 травня 2008 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 є співвласниками (форма власності - спільна часткова; частка кожного - ј) квартири АДРЕСА_17 , загальною площею 58,0 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м.

Таким чином, наведені докази не свідчать, що у передбаченому законом порядку (на підставі цивільно-правової угоди, в порядку приватизації державного житлового фонду, за рішенням суду) до складу належної позивачці квартири було включено спірне приміщення колясочної площею 11,3 кв.м, розташоване на іншому поверсі жилого будинку.

Суд на підставі повно та всебічно досліджених доказів, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач за первісним позовом не довела, що спірна колясочна знаходиться у спільній частковій власності членів сім`ї ОСОБА_16 як частина їх дворівневої квартири, оскільки не надала суду правовстановлюючих документів, що підтверджують це право. З наданих суду доказів: зазначених вище витягів з реєстрів, договору дарування частки у праві спільної часткової власності, вбачається, що у спільній частковій власності сім`ї ОСОБА_16 перебувають приміщення загальною площею 85 кв. м., але які саме це приміщення і на якому поверсі вони розташовані у витягах та договорі не зазначено, зокрема, при проведенні реєстрації змін до складу належної позивачу квартири відсутні відомості про включення до її складу спірного приміщення колясочної площею 11,3 кв.м. Відображення у наданому ОСОБА_1 технічному паспорті на квартиру, виготовленому 16 січня 2018 р. за результатами технічної інвентаризації квартири, приміщення площею 11,3 кв.м., розташованого на четвертому поверсі, як складової квартири само по собі, без підтвердження визначених законом підстав набуття права власності на це приміщення, не є належним доказом обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .

Також суд обґрунтовано виходив з того, що з наявних у матеріалах справи матеріалів інвентаризацій, технічного паспорту на цю квартиру, не вбачається такий факт як «знесення перестинків» між приміщеннями п`ятого та четвертого поверху, які зазначені в матеріалах реєстраційної справи як підстава збільшення загальної площі квартири. Відсутні також відомості щодо отримання дозвільної та проектної документації на проведення таких робіт.

За такого суд вірно відмовив у позові, оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог, заявлених на підставі ст. 391 ЦК України, через їх недоведеність.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги.

Щодо неповного з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення, то таке спростовується наданим колегією суддів аналізом встановлених судом обставин та правових висновків суду першої інстанції. Зокрема, доводи про надання переваги лише відомостям з інвентарної справи Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», є помилковими, тому що судом першої інстанції досліджувались та давалась оцінка як матеріалам інвентарної справи №20729 (том IV-2 та том 1) будинку АДРЕСА_18 , яка надана Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», так і технічному паспорту та матеріалам інвентаризації, здійсненої 16 січня 2018 р. на замовлення позивачки. Щодо невірності відомостей матеріалів інвентаризації, наданих Комунальним підприємством «Миколаївське міського бюро технічної інвентаризації», позивачка доказів не надавала.

Стосовно порушення судом вимог ч. 1 ст. 259 ЦПК України.

Після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати (спеціально обладнаного для ухвалення судових рішень приміщення) для ухвалення рішення, оголосивши орієнтовний час його проголошення (ч. 1 ст. 244 ЦПК України).

Під час ухвалення судового рішення ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який розглядає справу. Під час перебування в нарадчій кімнаті суддя не має права розглядати інші судові справи. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення рішення у нарадчій кімнаті (ст. 245 ЦПК України).

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що суди повинні суворо дотримуватися таємниці нарадчої кімнати. Під час ухвалення судового рішення ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який розглядає справу. Вихід судді з нарадчої кімнати до проголошення судового рішення може мати місце під час перерви для відпочинку (протягом робочого часу та після його закінчення). Порушення правил про таємницю нарадчої кімнати є порушенням норм процесуального права і може бути підставою для скасування рішення суду, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, зокрема в разі доведення факту спілкування судді поза межами нарадчої кімнати з учасником процесу чи іншими особами з приводу справи, що розглядається.

Суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду (ч. 1 ст. 259 ЦПК України).

Як вбачається із протоколу судового засідання (т. 2 а.с. 130-132), 04 квітня 2019 р. о 16 год. 51 хв.19 сек. головуючий по справі суддя Гуденко О.А. відразу після закінчення судових дебатів видалилася у нарадчу кімнату, учасникам справи об`явлено, що оголошення вступної та резолютивної частини рішення по справі відбудеться 05 квітня 2019 р. о 9 год.30 хвил. 05 квітня 2019 р. о 9 год. 44 хвил. головуючий суддя проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Такі дії суду відповідають положенням ст.ст. 244, 245, 259 ЦПК України, оскільки суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення по справі негайно після закінчення судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ч. 1 ст. 259 ЦПК України щодо негайності проголошення рішення є необґрунтованими, оскільки законом не обмежений час перебування судді у нарадчій кімнаті; суддя першої інстанції перебувала в нарадчій кімнаті з 04 квітня по 05 квітня 2019 р., після виходу з якої проголосила судове рішення, заявником не доведено факту порушення суддею таємниці нарадчої кімнати, зокрема, спілкування судді поза межами нарадчої кімнати з учасниками процесу чи іншими особами з приводу цієї справи.

Щодо порушення норм процесуального закону про витребування та залучення доказів по справі (ст. ст. 83, 84, 95 ЦПК України).

Відповідно до частин 2, 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із вимогам частин 1-3 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Звертаючись 16 травня 2018 р. із зустрічною позовною заявою, представник позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 адвокат Бєлова Р.В. просила в порядку забезпечення доказів зобов`язати відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 надати документи, що стали підставою для реєстрації оспорюваного права власності та збільшення площі спірної квартири (т. 1 а.с. 44-50). 20 червня 2018 р. до вирішення питання судом про прийняття зустрічного позову адвокатом Бєловою Р.В. подано клопотання про витребування доказів, зокрема, витребування у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. належним чином завіреної копії матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких внесено відомості про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_17 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 80-81).

В судовому засіданні, яке відбулося 13 грудня 2018 р., представник адвокат Бєлова Р.В. наполягала на витребуванні раніше вказаних документів.

Таким чином, клопотання про витребування та забезпечення доказів були подані у строки, визначені ст.ст. 84, 116 ЦПК України, тоді як суд в порушення передбаченого ст.ст. 84, 118 ЦПК України порядку вирішення вказаних заяв та клопотань їх вчасно не розглянув.

За такого вирішення ухвалою суду 06 березня 2019 р. питання витребування доказів свідчить про усунення судом раніше допущених порушень прав учасників справи щодо вирішення їх заяв та клопотань та не призвело до порушення прав позивача.

Щодо порядку витребування реєстраційної справи.

Відповідно до положень ч. 6 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» витребування (вилучення) реєстраційних справ або документів із них здійснюється виключно за рішенням суду. Суб`єкт державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, зобов`язаний зробити опис вилучених документів, забезпечити виготовлення копій документів, що вилучаються з реєстраційної справи, пронумерувати, прошити та завірити їх печаткою. До реєстраційної справи долучається копія судового рішення про витребування документів, супровідний лист або документ, яким суд уповноважив особу на їх одержання, а також опис вилучених документів. Вилучені з реєстраційної справи документи надсилаються поштовим відправленням до суду або передаються безпосередньо особі, уповноваженій судом на їх одержання.

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 06 березня 2019 р. 04 квітня 2019 р. Департамент з надання адміністративних послуг направив до суду прошиту та завірену печаткою копію реєстраційної справи на квартиру АДРЕСА_17 (т. 2 а.с. 71-122), що відповідає викладеним вище вимогам закону щодо порядку надання копій реєстраційних справ.

Оскільки ОСОБА_1 не зазначає, що при доставці до суду матеріали реєстраційної справи були змінені, спотворені або замінені, посилання на те, що до суду вказані докази доставлені представником відповідачів адвокатом Бєловою Р.В. не має значення для вирішення справи.

За такого колегія суддів не погоджується з аргументами апеляційної скарги про недопустимість доказів.

Стосовно доводів про помилковість висновків щодо права власності ОСОБА_2 на квартиру.

Так, згідно наявних в матеріалах справи доказів за договором дарування від 22 лютого 2019 р., реєстраційний номер 198, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 ј частку в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 85 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м, а тому є правильним висновок про те, що на час постановлення рішення по справі ОСОБА_2 не є власником вказаної квартири.

Стосовно оцінки судом першої інстанції пояснень свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 про фактичне використання спірного приміщення сім`ями ОСОБА_18 та ОСОБА_3 , та наявних у їх поясненнях розбіжностях, то факт використання приміщення колясочної на четвертому поверсі вказаними особами зазначено позивачем в позові як його підстава та не заперечується відповідачами за первісним позовом.

Щодо заяв в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 про перегляд ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2019 р., якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання зловживання процесуальними правами, то апеляційну скаргу, яка була подана ОСОБА_1 на вказану ухвалу як окремий документ, повернуто позивачці на підставі вимог п. 4 с. 5 ст. 357 ЦПК України. В апеляційній скарзі на рішення суду відсутні заперечення щодо законності ухвали суду від 05 квітня 2019 р., а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України відсутні підстави для перегляду вказаної вище ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

________________________________________________

Повний текст постанови складений 24 липня 2019 року