ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/517/19
Провадження № 22-ц/4820/910/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар - Чебан О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2019 року, суддя Мазур Н.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.07.2014 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 2. Однак ОСОБА_1 умови договору по поверненню суми позики не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 356 828 026, 30 грн.

Просив суд стягнути зі ОСОБА_1 вказану заборгованість та судові витрати.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_2 було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно як рухоме, так і нерухоме, де і з чого б воно не складалось та грошові кошти, як готівкові, так і розміщені на банківських рахунках, належні ОСОБА_1 , в межах суми 356 828 026, 30 грн.

В обґрунтування заяви зазначив, що існує реальна загроза відчуження або пошкодження ОСОБА_1 наявного у нього майна з метою уникнення стягення заборгованості на підставі рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Ухвалою Шепетівського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову було задоволено. Накладено арешт на рухоме, нерухоме майно та матеріальні цінності і грошові кошти, що є у власності і знаходяться у відповідача ОСОБА_1 в межах заявленої суми до стягнення 356828026,30 грн. Заборонено відчужувати та передавати іншим особам рухоме, нерухоме майно та матеріальні цінності і грошові кошти, що є у власності і знаходяться у відповідача ОСОБА_1 в межах заявленої суми до стягнення 356828026,30 грн. Заборонено будь-яким особам, в тому числі реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, які мають право здійснювати реєстраційні дії, вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно майна відповідача ОСОБА_1 в межах заявленої суми до стягнення 356828026,30 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати вказану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неправомірно наклав арешт на усе належне йому майно, адже позивачем не було надано жодних доказів щодо співмірності вартості майна до позовних вимог.

Апелянт вважає, що ухвала про накладення арешту на усе майно, в тому числі на грошові кошти, порушує не лише його основоположні права та свободи, а й права членів його сім`ї, яка потребує матеріального забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказав на законність оскаржуваної ухвали суду, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Також зазначив про те, що на праві приватної власності за ОСОБА_1 зареєстровано лише один нерухомий об`єкт - комплекс, надавши на підтвердження цієї обставини інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформовану 10.05.2019 року.

В судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір позики № 2 від 28.07.2014 року, предметом якого є надання ОСОБА_1 позики у сумі 356 828 026, 30 грн. з терміном повернення до 28.05.2015 року (а.с. 8-10).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд дійшов висновку, що повідомлені позивачем обставини дають підстави вважати, що у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення позову існує загроза неможливості виконання рішення суду.

Однак з таким висновком суду повністю погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб, а також шляхом заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року у справі № 824/239/2018).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Відсутність відомостей щодо вартості усього майна ОСОБА_1 , на яке накладено арешт, позбавляє можливості з`ясувати питання співмірності забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, а також виключити можливість порушення прав та інтересів інших осіб. Подана заява не містила обґрунтованих посилань та відомостей щодо майна відповідача, на яке необхідно накласти арешт.

Дійшовши висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не надав оцінки доводам заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який він просив застосувати, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.

Матеріали справи не містять відповідних доказів щодо виду та вартості майна, на яке судом накладено арешт у якості забезпечення позову, в зв`язку з чим колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В той же час суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення заяви та забезпечення позову в частині майна, докази про належність якого на праві власності саме відповідачу ОСОБА_1 містяться в справі.

Як вбачається зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 25.06.2009 року державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на комплекс, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 6066,4 кв.м., який складається з навісу площею 324,8 кв.м., навісу площею 499,2 кв.м., складів комори площею 1565,1 кв.м., будівлі прохідної площею 15,1 кв.м., будівлі сушарки площею 255,2 кв.м., будівлі АВМ площею 329 кв.м., будівлі майстерні площею 177,6 кв. м., складу запасних частин площею 144,3 кв.м., навісу площею 1313,4 кв.м., ангару плошею 514,3 кв.м., будівлі контори площею 215,9 кв.м., навісу площею 586,8 кв.м., будівлі столярної майстерні площею 125,7 кв.м. Місце розташування об`єкту - АДРЕСА_1 .

В справі відсутні об`єктивні дані щодо наявності у відповідача ОСОБА_1 на праві власності іншого рухомого та нерухомого майна та (або) грошових коштів, із відповідними заявами про витребування таких сторони до суду не зверталися, в судове засідання апеляційного суду учасники справи повторно не з`явилися.

Враховуючи встановлені обставини справи, зміст позовних вимог, наведені вище вимоги законодавства щодо забезпечення позову, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шепетівського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Накласти арешт на комплекс, об`єкт нежитлової нерухомості, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Новоград-Волинським МРВ УМВС України в Житомирській області 13.05.1998 року, місце проживання: АДРЕСА_2 ), загальною площею 6066,4 кв.м., який складається з навісу площею 324,8 кв.м., навісу площею 499,2 кв.м.,складів комори площею 1565,1 кв.м., будівлі прохідної площею 15,1 кв.м., будівлі сушарки площею 255,2 кв.м., будівлі АВМ площею 329 кв.м., будівлі майстерні площею 177,6 кв.м., складу запасних частин площею 144,3 кв.м., навісу площею 1313,4 кв.м., ангару площею 514,3 кв.м., будівлі контори площею 215,9 кв.м., навісу площею 586,8 кв.м., будівлі столярної майстерні площею 125,7 кв.м. Місце розташування об`єкту - АДРЕСА_1 .

Заборонити особам, яку мають право здійснювати реєстраційні дії вчиняти реєстраційні дії відносно об`єкту нежитлової нерухомості, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Новоград-Волинським МРВ УМВС України в Житомирській області 13.05.1998 року, місце проживання: АДРЕСА_2 ), загальною площею 6066,4 кв.м., який складається з навісу площею 324,8 кв.м., навісу площею 499,2 кв.м., складів комори площею 1565,1 кв.м., будівлі прохідної площею 15,1 кв.м., будівлі сушарки площею 255,2 кв.м., будівлі АВМ площею 329 кв.м., будівлі майстерні площею 177,6 кв.м., складу запасних частин площею 144,3 кв.м., навісу площею 1313,4 кв.м., ангару площею 514,3 кв.м., будівлі контори площею 215,9 кв.м., навісу площею 586,8 кв.м., будівлі столярної майстерні площею 125,7 кв.м. Місце розташування об`єкту - АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова