Справа № 492/593/19
Провадження № 2/492/288/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі: головуючого судді - Варгаракі С.М., за участю секретаря судових засідань - Богдан А.І., позивача ОСОБА_1 , представника адвоката Сокерчака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Арциз цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кам`янської сільської ради Арцизького району Одеської області про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2019 р. ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач), з метою реалізації свого права на спадкування, звернулася до суду з позовною заявою до Кам`янської сільської ради Арцизького району Одеської області(далі за текстом - відповідач), в якій просить суд встановити факт спільного проживання з матір`ю ОСОБА_2 до дня її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що після смерті матері залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,01 га, розташованої на території Кам`янської сільської ради Арцизького району Одеської області. Після смерті спадкодавця, вона спадщину прийняла, користувалася спадковим майном, тим самим не відмовлялася від прийняття спадкового майна. Однак при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона пропустила строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Оскільки заявник не відмовилася від спадщини і фактично її прийняла, вважала, що спадщину прийняла фактом спільного проживання, просить суд встановити факт проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,01 га, розташованої на території Кам`янської сільської ради Арцизького району Одеської області.

Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року у справі прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26 червня 2019 року, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином у порядку, передбаченому ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.

Позивач та представник адвокат у судовому засіданні, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача Кам`янської сільської ради Арцизького району Одеської області в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнали.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, приходить до наступного висновку.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані із спадковим правом, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10). За життя ОСОБА_2 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,01 га, розташована на території Кам`янської сільської ради Арцизького району Одеської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку cepiя НОМЕР_1 від 29.03.2002 року (а. с. 8). ОСОБА_2 на випадок своєї смерті залишила заповіт на ім`я ОСОБА_1 , позивача по справі, посвідчений державним нотаріусом Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області від 19.08.2015 року, який на день смерті ОСОБА_2 не змінювався та не скасовувався, відповідно до якого ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого би воно не складалося, а також все те, на що вона по закону буде мати право, все те, що буде їй належати на день її смерті (а. с. 9).

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 25.03.2019 р., оціночна вартість земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,01 га, розташована на території Кам`янської сільської ради Арцизького району Одеської області, становить 108 360,00 грн. (а.с. 18-21).

Відповідно до свідоцтва про народження від 19.08.1992 р., ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її матір`ю вказана ОСОБА_2 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого повторно серія НОМЕР_2 від 17.11.2017 р., ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 29.10.1978 р., та після реєстрацію шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 7).

Відповідно акту опитування свідків від 31.10.2018 р. та довідки № 1323 від 31.10.2018 р. виданих Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, ОСОБА_1 дійсно проживала сумісно з ОСОБА_2 , з 2013 р. по день її смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14, 15).

Позивач звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропуском встановленого законом строку прийняття спадщини, відсутністю факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2280/02-14 від 11.12.2018 року (а. с. 13).

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 56723476 (спадкові справи та видані на ix підставі свідоцтва про право на спадщину) та № 56695118 (заповіти/спадкові договори) від 02.07.2019 року, листа №952/01-16 від 03.07.2019 року, виданих Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа № 511/2018, спадкоємцем є за заповітом, донька ОСОБА_1 , свідоцтва про право на спадщину не видавались (а. с. 40, 41, 42).

Щодо позовних вимог про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

В силу ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на викладене, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

До спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Приймаючи до уваги, що заявник позбавлений можливості у здійсненні права на спадкування в інший шлях, крім встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем, а в судовому засідання доведений факт постійного проживання позивача та ОСОБА_2 на день її смерті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на майно в порядку спадкування, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 23) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Згідно положень ст. 34 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється державними нотаріальними конторами.

В пункті 11 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08зазначено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ст. ст. 66, 67 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину, видача якого провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п. 4.15 Порядку). Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 4.18. Порядку).

Крім того, відповідно до п. 3.21. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З викладеного випливає, що нотаріат є органом, до повноважень якого віднесено вчинення дії по виданню свідоцтв про право на спадщину, а тому, видача свідоцтва про право на спадщину має здійснюватися нотаріусом з дотриманням ЗУ «Про нотаріат» та вимог Порядку.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову.

На підставі ст.ст. 15, 1216, 1217, 1225, 1258, 1268, 1269 ЦК України, керуючись ст. ст. 7, 8, 19, 76-81, 258-259, 263-265, 293-294 , 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Кам`янської сільської ради Арцизького району Одеської області (місце знаходження: с. Кам`янське Арцизького району Одеської області, вул. Миру, буд. № 3) про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення - а саме факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживала разом з ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Арцизький районний суд Одеської області.

Повний текст рішення суду складено 23 липня 2019 року.

Суддя

Арцизького районного суду С.М. Варгаракі