Справа №339/133/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користування приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2019року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить виселити її колишнього чоловіка ОСОБА_3 із житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, власником якого вона є.

Вимоги обгрунтовує тим, щопісля припинення шлюбу з відповідачем на підставі рішення Болехівського міського суду від 18.01.2017р., вони не пов`язані спільним побутом, немають взаємних прав та обов`язків, спільного майна .

З того часу її життя та дітей стало нестерпним через зловживанням відповідачем алкоголем, який в такому стані погрожує їх вбити, спалити будинок та піднімає руку на дітей.

З приводу такої поведінки відповідача вона змушена систематично звертатися до поліції за захистом .

На початку лютого 2019року відповідач вчинив скандал, під час якого розбив скло вхідних дверей будинку, а 07.03.2019року прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння, вчинив дебош та погрожував її вбити.

08.03.2019року він здійснив підпал будинку.

Відповідач, який зареєстрований у вказаному будинку, як колишній чоловік, права власності на нього немає, і набув права користування ним на підставі сервітуту.

На її вимоги не чинити їй та дітям перешкоди у користуванні власним житловим будинком відповідач відмовляється, заважає вільно користуватись належним на праві приватної власності будинком, знищуючи майно та в добровільному порядку виселятись не збирається, а тому, керуючись вимогами ч.2 ст. 406 ЦК УКраїни, просить позов задоволити.

17 травня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

25 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився повторно та не подав відзив на позов, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений у встановленому законом порядку шляхом публікації оголошення на веб-сайті суду (а.с.72-73,92-93).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

При таких обставинах, враховуючи згоду представника позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів .

Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, пояснення свідків, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23.12.2003 стала власникомжитлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.13).Відповідно до довідки Підберезької сільської ради в цьому будинку зареєстрований на проживання відповідач ОСОБА_3 ( а.с.14).Згідно рішення Болехівського міського суду від 18.01.2017р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.9-10).

Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-12).

Як встановлено судом, позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, вказувала на те, що відповідач, який не є членом її сім`ї, відмовляється добровільно звільнити будинок, чим порушує її право власності, чинить перешкоди у його реалізації. Договір між відповідачем та позивачем щодо порядку користування спірним будинком не укладався.

Ст.383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можливо лише на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Ч.2. ст. 3 Сімейного кодексу України визнає сім`ю як спільне проживання осіб, що пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ст. 64, ст. 156 Жилового кодексу України, до членів сім`ї власника квартири належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином, підставами виникнення у члена сім`ї власника права на реєстрацію місця проживання та проживання в житловому приміщенні з власником приміщення (сервітуту) є наявність сімейних відносин, ведення спільного господарства, яке неможливе без спільного проживання з власником, а також взаємні сімейні права та обов`язки.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Встановлено, що відповідач проживав у спірному житловому приміщенні в якості члена сім`ї власника (колишній чоловік позивача) і набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц і Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач, припинивши у встановленому законом порядку шлюбні відносини з відповідачем, неодноразово зверталася з заявами в Долинське РВ УМВС з приводу вчинення щодо неї неправомірних дій (а.с.17).

Так, постановою Болехівського міського суду від 18.04.2018року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП, накладено адміністративне стягнення штраф в розмірі 170 грн.(а.с.21).

Окрім того, по зверненню гр. ОСОБА_2 , що зареєстроване 20.05.2017 в журналі ЄО Долинського ВП № 2529, гр. ОСОБА_3 винесено офіційне застереження про недопущення випадків насильства в сім`ї.( а.с.18).

З фототаблиців, які містяться у матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_3 (відповідач) здійснив підпал у вказаному житловому будинку, власником якого є виключно позивач (а.с. 22-24).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 надали пояснення, з яких вбачається, що між подружжям протягом декілька років відбуваються сварки із погрозами, позивач та неповнолітні діти бояться проживати разом із відповідачем в одному будинку. А тому коли він перебуває в будинку, то вони не ночують вдома. Також підтвердили, що відповідач намагався знищити майно позивачки : вчинив підпал будинку та вибив вікна в зимовий період.

У ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А у відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як встановив суд в даному спорі, право власності позивача на спірне будинковолодіння виникло і зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідач є колишнім членом власника вказаного будинку і мав право користування житловим приміщенням право проживання в ньому лише на час, коли був чоловіком позивача, а після розлучення позивач, як титульний власник житла, не давала згоди на державну реєстрацію відповідача та його проживання в належному їй на праві власності будинку.

Аналізуючи зазначені вище правові норми, суд приходить до висновку, що оскільки шлюб між подружжям є припиненим і його похідне право користування житловим приміщенням в будинку, то відповідач користується житловою площею в будинку без відповідної правової підстави.

Як встановлено в судовому засіданні, незважаючи на відсутність законних правових підстав, відповідач зареєстрований на проживання в будинку, періодично проживає в ньому, чинить перешкоди позивачу як власнику для проживання у вказаному будинку.

Доказів в спростування таких обставин справи суду не надано.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положення ч. 1 ст. 405 ЦК України гарантують права на користування приміщенням тільки членам родини власника.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у певний спосіб.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що обґрунтовані на законі, доведені матеріалами справі та такими, що підлягають задоволенню, враховуючи те, що виселення відповідача відбувається в порядку захисту права власності позивача на спірний будинок згідно норм цивільного законодавства, а не норм ЖК України, які передбачають виселення без надання іншого жилого приміщення, а тому суд вважає за необхідне не зазначати таке формулювання в рішенні суду по даній справі.

Судові витрати за клопотанням позивача покладаються на неї.

На підставі викладеного, ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 383, 386, 391, 541 ЦК України; керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Виселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Франківським РВ ЛМУ УМВС у Львівській області, 06.06.2012року, місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Долинським РВ УМВС в Івано-Франківській області, 30.03.1996року, місце проживання АДРЕСА_1 .

Дата складання повного тексту рішення - 25 липня 2019року.

Суддя Головенко О.С.