Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 640/3574/16-ц

провадження № 61-13123 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»;

представник відповідача - Шевченко Антон Олександрович;

третя особа - ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року у складі судді Сенаторова В. М. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 січня 2017 року у складі колегії суддів: Кокоші В. В., Пономаренко Ю. А., Карімової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), третя особа - ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що 29 січня 2008 року уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір № НАЕЕGА00000015, за умовами якого банк зобов`язався надати йому кредит шляхом видачі готівки на строк з 29 січня 2008 року по 26 січня 2025 року у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 27 124,64 доларів США на наступні цілі: 20 тис. доларів США на споживчі цілі, 7 124,64 доларів США на оплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених пунктами 2.1.3. та 2.2.7. цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів в розмірі 0,04 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 8.2 цього договору.

На підставі кредитного договору він отримав готівкою через касу банку кредит в розмірі 20 тис. доларів США.

Зазначав, що у порушення пункту 2 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, відповідач не надав йому у письмовій формі, як споживачу фінансових послуг у галузі споживчого кредитування, повної інформації про умови кредитування, орієнтовану сукупну вартість кредиту, чим порушив його права споживача.

Вказував, що умови кредитного договору про видачу йому кредиту в розмірі 7 124,64 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених пунктами 2.1.3. та 2.2.7. кредитного договору, є йому незрозумілими, несправедливими та такими, що порушують його права.

Також вказував, що 29 січня 2008 року уклав з Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» (далі - ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ») договір страхування майна № НАЕЕGА00000015 та договір особистого страхування № НАЕЕLК від 29 січня 2008 року, за якими сплатив страхові платежі, передбачені договорами 29 січня 2008 року.

Договорами страхування визначено період оплати страхового платежу - 29 січня 2008 року (пункти 11.1, 12.1 відповідно) і строк дії договору - з 29 січня 2008 року по 28 січня 2009 року (додаток № 1 до договору). Вказані договори страхування закінчились 28 січня 2009 року та будь-які інші договори страхування ним не укладались, а тому підстав для чергового платежу у нього не було. Однак, ПАТ КБ «Приватбанк» кожного року в односторонньому порядку збільшував розмір кредиту, який нібито надавався йому. Зазначав, що кредитний договір не містить щорічного розміру цих сум, порядок їх розрахунку та оплати, а тому збільшення щорічного кредитного навантаження вважав безпідставним та незаконним.

Вказував, що відповідач двічі в односторонньому порядку змінював процентну ставку - з 30 жовтня 2008 року на 15,12 % річних та з 04 серпня 2010 року на 14,62 % річних, направивши йому лист від 29 вересня 2008 року лише про збільшення процентної ставки з 30 жовтня 2008 року, та не направляв письмового повідомлення про зміну процентної ставки на 14,62 % річних, чим порушив вимоги, передбачені пунктом 2.3.1. кредитного договору.

Вважав, що умови кредитного договору є несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача.

Також зазначав, що у забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» 29 січня 2008 року уклали договір поруки та договір іпотеки, за умовами яких ОСОБА_2 зобов`язалась перед кредитором відповідати солідарно за виконанням ним своїх зобов`язань за кредитним договором, а також передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

Вважає, що укладені між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір поруки та договір іпотеки є похідними від кредитного договору, а тому мають бути визнані недійсними у разі визнання судом недійсним кредитного договору.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним кредитний договір № HAEEGA00000015 від 29 січня 2008 року, укладений між ним та ПАТ КБ «Приватбанк»; визнати недійсним договір поруки від 29 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк»; визнати недійсним договір іпотеки від 29 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Милицею М. Л.; зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_2 правовстановлюючі та технічні документи на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено обставин, які б могли бути підставою для визнання оспорених правочинів недійсними. Суд встановив, що кредитний № HAEEGA00000015 від 29 січня 2008 року в цілому не суперечить статтям 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент його укладення) та статті 203 ЦК України.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 січня 2017 року ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції і вказав, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі йщодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки (розмір якої підлягав збільшенню у випадку порушення порядку виконання зобов`язань) та деталізованого графіку погашення боргу, які підписані особисто ОСОБА_1 . Крім того, позивачем не оспорюється і факт отримання у 2008 році кредитних коштів, у відповідності до умов укладеного договору, а також не оспорюється факт користування кредитними коштами. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволення позову про визнання правочинів недійсними.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У січні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не розглянуто його клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи, також суди не звернули уваги на те, що банк приховав від позичальника повну та достовірну інформацію про умови кредитування, розмір реальної процентної ставки та кінцевої сукупності вартості кредиту, не попередив про валюті ризики. Вважає, що кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 січня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 640/3574/16-ц із Київського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 січня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № НАЕЕGА00000015, за умовами якого банк зобов`язався надати позивачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 29 січня 2008 року по 26 січня 2024 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 27 124,64 доларів США на наступні цілі: 20 тис. доларів США на споживчі цілі, а також в розмірі 7 124,64 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів в розмірі 0,04 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно пунктом 8.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 24 по 29 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в розмірі 243,37 доларів США згідно графіку погашення кредиту (додаток № 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Невід`ємними додатками до цього договору є: додаток № 1 - детальний опис загальної вартості кредиту, додаток № 2 - графік погашення кредиту за кредитним договором № НАЕЕGА00000015 від 29 січня 2008 року.

Пунктом 2.1.3 кредитного договору сторони передбачили, що позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до пункту 2.2.7 даного договору і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно з договорів страхування. Банк за наявності вільних коштів здійснює перерахування кредитних коштів, у випадку не пред`явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Перерахування коштів на сплату чергових страхових платежів здійснюється у національній валюті України. Якщо кредит надається в іноземній валюті, то позичальник доручає банку: одержати з каси банку суму іноземної валюти готівкою, необхідну для сплати чергового платежу на підставі договору страхування, укладеного згідно з пунктом 2.2.7 даного договору; здійснити платіж у касі банку готівкової іноземної валюти за курсом купівлі банку даної іноземної валюти, встановленому на день виконання даного доручення; отримані від продажу іноземної валюти кошти зарахувати від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком тільки у випадку пред`явлення позичальником банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Даний пункт договору виконується лише у випадку укладення договору іпотеки згідно пункту 1.3 даного договору або пред`явлення банком вимог, пов`язаних з особистим страхуванням позичальника.

Пунктом 2.2.7 кредитного договору сторони визначили, що позичальник надає банку належним чином оформлені, згідно з пунктом 8.3 цього договору, договори іпотеки, який передбачає видачу заставної, поруки для забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, договір страхування заставного майна (на вимогу банку - у випадку укладання договору іпотеки згідно пунктом 7.3 цього договору) і договір особистого страхування позичальника. Під «оформленням договорів іпотеки/поручительства належним чином» сторони розуміють: укладання позичальником або іншими іпотекодавцями, поручителями договору іпотеки /поруки їхнє нотаріальне посвідчення (за згодою сторін або відповідно до законодавства), іншу передбачену законодавством або самим договором іпотеки /поруки процедуру реєстрації відносин іпотеки /поруки, а також видачі заставної позичальником та іпотекодавцем; письмове узгодження з банком договорів страхування, у тому числі вибір страхувальника, переліку страхових ризиків, які підлягають страхуванню, пред`явлення банку підписаних страхувальником договорів страхування й документів, які підтверджують сплату страхових платежів. Письмовим узгодженням банку є віза вповноваженої особи банку на договорах страхування. У випадку не подання позичальником банку підтверджуючого документа про сплату чергових платежів по погодженим з банком договорам страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до пункту 2.3 даного договору. Позичальник зобов`язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за його використання не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу. У разі непогашення цієї частини кредиту в зазначений термін, вона вважається простроченою, а позичальник зобов`язаний сплатити пеню, відповідно до пункту 5.1 даного договору.

Крім того, пунктом 2.3.1 кредитного договору сторони передбачили, що банк в односторонньому порядку має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищезазначеному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США (а. с. 49-51).

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 29 січня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки, згідно з яким поручитель ОСОБА_2 зобов`язалась перед кредитором відповідати солідарно за виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а. с. 39).

Крім того, 29 січня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Милиця М.Л., згідно з яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 (а. с. 40-42).

На виконання умов кредитного договору 29 січня 2008 року ОСОБА_1 та ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» уклали договір страхування майна № НАЕЕG00000015, згідно з яким ОСОБА_1 застрахував свої майнові інтереси пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням житлового будинку АДРЕСА_1 , а також договір особистого страхування № НАЕЕG00000015, згідно з яким ОСОБА_1 застрахував свої майнові інтереси пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю страхувальника (а. с. 43-48).

ПАТ КБ «Приватбанк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав ОСОБА_1 обумовлені договором кредитні кошти.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Подібні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент укладення спірного правочину, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Установивши, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі йщодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки (розмір якої підлягав збільшенню у випадку порушення порядку виконання зобов`язань) та деталізованого графіку погашення боргу; кожен аркуш кредитного договору (договір містить, зокрема, умови про відсоткову ставку, про розмір щомісячної суми мінімально необхідного платежу тощо) підписаний особисто позивачем, що останнім не оспорюється, суди вірно застосували положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент укладення спірного правочину, статей 526, 626-628 ЦК України, дійшли правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав (визначених позивачем) для визнання кредитного договору та інших правочинів недійсними.

Висновки судів відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції не розглянуто клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи, є безпідставними, оскільки вказане клопотання було розглянуто з постановленням відповідної ухвали від 04 січня 2017 року (а.с. 137).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що з огляду на статтю 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович