Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

місто Київ

справа № 621/1867/15-ц

провадження № 61-27512св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Погрібного С. О. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2 ),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Колтунової А. І., Швецової Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

(далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) у липні 2015 року звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 03 лютого 2016 року подано уточнений позов до ОСОБА_1 як до спадкоємця померлого ОСОБА_2 .

Позивач обґрунтовував заявлені позовні вимоги тим, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 30 серпня 2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 22 281, 99 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_2 зобов`язань за договором станом на 13 січня 2015 року (день смерті) утворилася заборгованість у розмірі 33 159, 03 грн, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 21 282, 84 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 2, 25 грн; заборгованості за комісією за користування кредитом - 2 553, 93 грн; штрафу відповідно до пункту 2.2 генеральної угоди - 9 319, 94 грн.

На день смерті ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані такі особи: мати померлого - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; брат

померлого - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Посилаючись на правила статей 608, 1218, 1219, 1221, 1268, 1282 ЦК України, ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зазначало, що ОСОБА_2 був власником житлового будинку АДРЕСА_1 , вартість якого становить значно більшу суму ніж сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 33 159, 03 грн. ОСОБА_1 проживала разом із померлим на день смерті останнього, а отже фактично прийняла спадщину, хоча і не отримала свідоцтва про право на спадщину. Відтак саме ОСОБА_1 є відповідачем у цій справі та повинна задовольнити вимоги банку в повному обсязі.

Стислий виклад заперечень відповідача

ОСОБА_1 позов не визнала, посилаючись на його безпідставність. Зазначила, що не приймала спадщину від померлого ОСОБА_2 , позивачем не надано доказів щодо фактичної видачі ОСОБА_2 кредитних коштів та отримання ним суми кредиту; банком пропущений річний строк на пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03 квітня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що саме спадкоємці, які належним чином прийняли спадщину, зобов`язані задовольнити вимоги кредитора. Наявні у справі докази свідчать про те, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , а, відповідно, не є особою, яка повинна задовольняти вимоги банку.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року апеляційну скаргу банку задоволено, рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості в загальному розмірі 33 159, 03 грн.

Апеляційний суд зробив висновок, що невиконання спадкоємцями вимог закону щодо оформлення та реєстрації спадкового майна не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 пред`явлено 30 липня 2015 року. Під час розгляду справи, 20 серпня 2015 року, встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 03 лютого 2016 року звернулося з уточненим позовом до ОСОБА_1 як спадкоємиці ОСОБА_2 .

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просила ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовити. Заявник посилалася на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про неправильне застосування апеляційним судом правил статей 1281, 1282 ЦК України. У частині доводів про порушення норм процесуального права заявник зазначає, що після виходу колегії суддів до нарадчої кімнати апеляційний суд необґрунтовано, без постановлення ухвали про повернення до судового розгляду, повернувся до зали суду, не оголосивши рішення, надав матеріали справи представнику банку для визначення доказів у справі, які мають вирішальне значення для ухвалення рішення у справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом з матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якою рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, за наслідками чого зробив такий висновок.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 30 серпня 2013 року між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 підписано генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 22 281, 99 грн на строк у 6 місяців, з 30 серпня 2013 року до 28 лютого 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_2 зобов`язань за договором станом на 13 січня 2015 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 33 159, 03 грн, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 21 282, 84 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 2, 25 грн; заборгованості за комісіями за користування кредитом - 2 553, 93 грн; штрафу відповідно до пункту 2.2 генеральної угоди - 9 319, 94 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

На день смерті ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: мати померлого - ОСОБА_1 та брат померлого - ОСОБА_3 .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 2008 року і до дня смерті фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» пред`явив претензію до спадкоємця ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , безпосередньо шляхом пред`явлення до неї позову.

За інформацією Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа № 43/2015 за претензією кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна». Із заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори спадкоємці не зверталися.

Судами встановлено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 входить лише житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Геніївської сільської ради 14 липня 2008 року.

Згідно з висновком про вартість об`єкта оцінки, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс», вартість житлового будинку АДРЕСА_1 , без податку на додану вартість, складає 284 715, 00 грн.

Оцінка аргументів касаційної скарги

Перевіряючи законність та обґрунтованість постановлених у справі рішень, Верховний Суду зробив такі висновки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, чинного на час пред`явлення позову та розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна норма права міститься й у пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Аналогічна норма міститься у пункті 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до аналізу пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України) правонаступників у справу можна залучити тільки у разі, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини.

У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною першою статті 26 ЦПК України 2004 року у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб (аналогічна норма у частині першій статті 42 чинного ЦПК України).

У статті 28 ЦПК України 2004 року визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (стаття 46 чинного ЦПК України).

Частиною першою статті 29 ЦПК України 2004 року передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 чинного ЦПК України).

Системний аналіз наведених норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення позивача із позовом до суду відповідач у справі має бути наділений цивільною правосуб`єктністю. В іншому разі провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 чинного ЦПК України).

Згідно зі статтею 37 ЦПК України 2004 року в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь за останнього.

Процесуальне правонаступництво можливе виключно в разі, коли відповідач на момент відкриття провадження мав цивільну процесуальну дієздатність, однак помер після відкриття провадження у цивільній справі.

ЦПК України не містить норм, які б передбачали можливість здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому, незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Таким чином, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 37 ЦПК України 2004 року можливе шляхом залучення правонаступника померлої сторони (учасника) та лише за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства, є порушенням прав, свобод та інтересів третіх осіб.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц (провадження

№ 61-33766сво18) зробила висновок на підставі аналізу наведених норм процесуального права, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому разі провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Правило статті 205 ЦПК України 2004 року (статті 255 чинного ЦПК України) є імперативним. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України (пунктами 1-7 статті 205 ЦПК України 2004 року), незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.

Загальні правила пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців визначається, зокрема статтею 1281 ЦК України, що не підлягають зміні нормами процесуального законодавства.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що нормами Кодексу визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

Залучення судом правонаступників відповідача, який помер ще до звернення позивача до суду, a priori потребує зміни підстав та предмету позову, оскільки вимоги до боржника за кредитним договором і вимоги до спадкоємців боржника мають різні матеріально-правові підстави, що в свою чергу порушує принцип диспозитивності цивільного процесу, а також суперечить положенням статті 31 ЦПК України 2004 року, щодо неможливості одночасної зміни і підстав і предмета позову.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не врахував відповідь відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області від 12 серпня 2015 року (том 1, а.с. 24), що відповідач на момент пред`явлення позову банком та до відкриття провадження судом помер, а тому були відсутні правові підстави для відкриття провадження у справі. Після відкриття провадження у справі, залучаючи до участі у справі правонаступника ОСОБА_2 , суд першої інстанції також не врахував, що у справі, що переглядається, не допускається процесуальне правонаступництво, оскільки провадження у справі підлягає закриттю. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення у справі, апеляційний суд наведеного також не врахував, не виправив допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Наведене свідчить про те, що провадження у справі не підлягало відкриттю, оскільки позов подано до особи, яка померла, і наступне залучення правонаступників померлого з ініціативи суду також здійснено з порушенням норм процесуального права.

Виходячи з наведеного, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, та відповідно до повноважень суду касаційної інстанції в порядку частини першої статті 414 цього Кодексу.

Керуючись статтею 205 ЦПК 2004 року, статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 460, 00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. О. Погрібний

Судді І. Ю. Гулейков

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик