ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2279/19 Справа № 206/5888/16 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О.П. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року

по цивільній справі за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Приватне підприємство Цесія, Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Лівобережжя, про витребування майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року Перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ПП Цесія, КЖЕП Лівобережжя про витребування майна.

Позовна заява мотивована тим, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою області встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпра об`єктів нерухомого майна шляхом їх відчуження на користь інших осіб, в тому числі нежитлового приміщення № 68, загальною площею 125 кв.м., що розташоване у житловому будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпропетровської обласної ради № 232-10/ХХІУ від 23.10.2003 року «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м. Дніпропетровська, затверджено розпорядження Голови Дніпропетровської обласної ради № 159-р від 18.08.2003 року «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Лівобережжя».

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.2003 року «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя», до комунальної власності прийнято житлово-комунальне підприємство «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акту приймання-передачі від 18.08.2003 року (п.1 рішення міської ради).

З урахуванням положень ст. 128 ЦК Української РСР, ст.ст. 31, 35 Закону України Про власність (чинних на час прийняття зазначених вище рішень) територіальна громада міста набула права власності на об`єкти нерухомого майна з часу затвердження актів приймання-передачі, а саме з 18.08.2003 року.

Відповідно до підпункту 2.1 рішення Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.2003 року комітету комунальної власності міської ради доручено внести зміни до установчих документів комунального підприємства відповідно до чинного законодавства.

Наказом комітету комунальної власності міської ради від 17.02.2004 року № 15-КВ було затверджено нову редакцію статуту КЖЕП Лівобережжя Дніпропетровської міської ради, перереєстрованого Виконкомом Дніпропетровської міської ради 25.02.2004 року, реєстраційна справа № 04052092Ю0040072.

На підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради № 159-р від 18.08.2003 року, рішення Дніпропетровської обласної ради від 23.10.2003 року № 232-10/ХХІУ, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 29.04.2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , що розташоване АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1).

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 року об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема КЖЕП Лівобережжя, передано на баланс КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю.

Вказане обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов`язувалось з визначенням єдиного підприємства, наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю.

Разом з тим, 06.08.2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП Лівобережжя Дніпропетровської міської ради.

Однак, на час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 року КЖЕП Лівобережжя в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року у справі № 38/5005/6636/2012 КЖЕП Лівобережжя Дніпропетровської міської ради визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ліквідатором КЖЕП Лівобережжя призначено арбітражного керуючого Барановського О.М., яким всупереч вимог чинного законодавства та рішення Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення АДРЕСА_4 68, що розташоване у житловому будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення Товарною біржею Регіональна універсальна біржа торгів з продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , розташованого АДРЕСА_5 літ. А АДРЕСА_1 : АДРЕСА_1 , загальною площею 125 кв.м., оформлених протоколом № 1 від 27.12.2012 року, та переможцем яких визначено ПП Цесія.

На підставі протоколу № 1 проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_4 68, розташованого АДРЕСА_6 житловому будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 125 кв.м., між КЖЕП Лівобережжя Дніпропетровської міської ради в особі ліквідатора Саричевої Н.В. та ПП Цесія укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_7 , загальною площею 125 кв.м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 682, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП Лівобережжя Дніпропетровської міської ради задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі.

Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП Лівобережжя арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення АДРЕСА_7 , загальною площею 125 кв.м. та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27.12.2012 року Товарною біржею Регіональна універсальна біржа з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення АДРЕСА_4 68, розташованого АДРЕСА_8 . А-5 за адресою: АДРЕСА_1 , оформлених протоколом № 1 від 27.12.2012 року та визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27.05.2013 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В., укладений між ліквідатором арбітражним керуючим Саричевою Н.В. та ПП Цесія з відчуження нежитлового приміщення № АДРЕСА_2 , що розташоване у житловому будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 125 кв.м.

Вказане нерухоме майно ПП Цесія було відчужено на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 05.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд витребувати від відповідача на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення № 68, що розташоване у житловому будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 125 кв.м., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.09.2018 року позовні вимоги задоволено.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення № 68, що розташоване у житловому будинку літ. АДРЕСА_9 , загальною площею 125 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1).

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Крім того, судом першої інстанції безпідставно не застосовано строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що рішенням Дніпропетровської обласної ради № 232-10/ХХІУ від 23.10.2003 року «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м. Дніпропетровська, затверджено розпорядження Голови Дніпропетровської обласної ради № 159-р від 18.08.2003 року «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Лівобережжя».

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.2003 року «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя», до комунальної власності прийнято житлово-комунальне підприємство «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акту приймання-передачі від 18.08.2003 року (п.1 рішення міської ради).

З урахуванням положень ст. 128 ЦК Української РСР, ст.ст. 31, 35 Закону України Про власність (чинних на час прийняття зазначених вище рішень) територіальна громада міста набула права власності на об`єкти нерухомого майна з часу затвердження актів приймання-передачі, а саме з 18.08.2003 року.

Відповідно до підпункту 2.1 рішення Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.2003 року комітету комунальної власності міської ради доручено внести зміни до установчих документів комунального підприємства відповідно до чинного законодавства.

Наказом комітету комунальної власності міської ради від 17.02.2004 року № 15-КВ було затверджено нову редакцію статуту КЖЕП Лівобережжя Дніпропетровської міської ради, перереєстрованого Виконкомом Дніпропетровської міської ради 25.02.2004 року, реєстраційна справа № 04052092Ю0040072.

На підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради № 159-р від 18.08.2003 року, рішення Дніпропетровської обласної ради від 23.10.2003 року № 232-10/ХХІУ, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 29.04.2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 що розташоване АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1).

Так, на виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста, рішенням Дніпропетровської міської ради №1 6/9 від 02.03.2011 року, об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, КЖЕП Лівобережжя передано на баланс КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю.

Вказане обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов`язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю.

Разом з тим, 06.08.2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП Лівобережжя Дніпропетровської міської ради.

Однак, на час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 року КЖЕП Лівобережжя в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року у справі № 38/5005/6636/2012 КЖЕП Лівобережжя Дніпропетровської міської ради визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На підставі вказаної постанови ліквідатором КЖЕП Лівобережжя призначено арбітражного керуючого Барановського О.М., яким всупереч нормам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення АДРЕСА_4 68, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 м. Дніпро, з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення Товарною біржею Регіональна універсальна біржа торгів з продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_7 , загальною площею 125 кв.м., оформлених протоколом № 1 від 27.12.2012 року, та переможцем яких визначено ПП Цесія.

На підставі протоколу № 1 проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_4 68, розташованого АДРЕСА_5 літ. А АДРЕСА_1 за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 125 кв.м., між КЖЕП Лівобережжя Дніпропетровської міської ради в особі ліквідатора Саричевої Н.В. та ПП Цесія укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_7 , загальною площею 125 кв.м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 682, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП Лівобережжя Дніпропетровської міської ради задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі.

Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП Лівобережжя арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення АДРЕСА_7 , загальною площею 125 кв.м. та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27.12.2012 року Товарною біржею Регіональна універсальна біржа з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення АДРЕСА_4 68, розташованого АДРЕСА_8 . А-5 за адресою: АДРЕСА_1 , оформлених протоколом № 1 від 27.12.2012 року та визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 27.05.2013 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В., укладений між ліквідатором арбітражним керуючим Саричевою Н.В. та ПП Цесія з відчуження нежитлового приміщення № 68, розташованого у житловому будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 125 кв.м.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказане нерухоме майно ПП Цесія було відчужено на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 05.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння Дніпровської міської ради поза її волею.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ст. 144 Конституції України).

Відповідно до п.31 ч.1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до виключної компетенції пленарного засідання міської ради відноситься прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлена належність власникові права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Частиною 1 ст. 388 ЦК України визначені випадки витребування майна від добросовісного набувача власником. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3 ст. 388 ЦК України).

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника Дніпровської міської ради до КЖЕП Лівобережжя на підставі його рішення, тобто з його відома, що виключає можливість витребування майна у добросовісного набувача на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наведене спростовується матеріалами справи.

Встановлено, що на момент відчуження спірного нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 27.05.2013 року спірне нерухоме майно необґрунтовано обліковувалось на балансі КЖЕП Лівобережжя, отже, воля ліквідатора вказаного підприємства не може розглядатися, як воля власника щодо його відчуження.

При цьому, єдиним власником спірного нерухомого майна відповідно до витягу з Державного реєстру прав власності на нерухому майно, наявного в матеріалах справи, є територіальна громада м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до вимог ст.ст. 330, 388, 658 ЦК України право власності на майно, яке було передане за угодами щодо його відчуження поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване.

Виходячи з наведених приписів та норм ст.ст. 19, 143 Конституції України, ст. 327 ЦК України, ч.5 ст. 16, п.30 ч.1 ст. 26, ч.1, ч.8 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні - стосовно повноважень територіальних громад, уповноважених представницьких органів таких громад, у тому числі стосовно майна, що є у власності цієї громади та є комунальним майном (об`єктів комунальної власності), права таких представницьких органів на володіння, користування та розпорядження об`єктами комунальної власності відповідної територіальної громади, у тому числі права на вилучення на користь інших суб`єктів права власності, порядку здійснення такого вилучення (відчуження), колегія суддів зазначає, що лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Міськради, можливе розпорядження спірним нерухомим майном.

Аналогічні правові висновки щодо можливості витребування нерухомого майна, що вибуло поза волею власника, викладені в постановах Верховного Суду України від 30.09.2014 року у справі № 43/440-6/231, від 11.06.2014 року у справі № 6-52цс14 та від 08.06.2016 року у справі № 6-3089ц15.

Колегія суддів звертає увагу, що задоволення позову не позбавляє права відповідача на звернення до суду з позовом до продавця витребуваного майна, відповідно до ст. 661 ЦК України з вимогою про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду, то колегія суддів їх відхиляє як безпідставні.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як установлено судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, про факт протиправного вибуття спірного нерухомого майна як прокурору, так і позивачу стало відомо після постановлення ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року по справі № 38/5005/6636/2012.

Тобто, саме з цього часу потрібно відраховувати початок перебігу строку позовної давності.

З позовом до суду прокурор звернувся у жовтні 2016 року, тобто в межах строків позовної давності.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко