ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4006/19 Справа № 175/1229/18 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Нестле Україна про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди, невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Нестле Україна

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Нестле Україна» про скасування наказу про звільнення найманого працівника, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди, невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Нестле Україна» від 07.03.2018 року про звільнення його, ОСОБА_1 за п. 2 ст. 40 КЗпП України; поновити його, ОСОБА_1 на посаді фахівця по роботі з ключовими клієнтами відділу продажу ТОВ «Нестле Україна» з 08.03.2018 року, стягнути з ТОВ «Нестле Україна» на його, ОСОБА_1 користь 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.03.2018 року по 10.04.2018 року у розмірі 12286,73 грн., у якості заробітної плати за відпрацьований час, грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки (ч. 1 ст. 83 КЗпП України) у розмірі 3844,19 грн., у якості вихідної допомоги в розмірі не менше середнього місячного заробітку за звільнення на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (ст. 44 КЗпП України) у розмірі 11169,80 грн., у якості добових за час перебування у відрядженні у м. Києві з 06.03.2018 по 07.03.2018 (ст. 121 КЗпП України) та витрат по найму жилого приміщення у розмірі 1000 грн., у якості середнього заробітку за час затримки сплати належних йому сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України за період з 08.03.2018 року по 10.04.2018 року у розмірі 18988,59 грн., а також стягнути з ТОВ «Нестле Україна» судовий збір в дохід держави; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його, ОСОБА_1 на роботі та виплати йому суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що з 04 січня 2010 року він почав працювати у ТОВ «Нестле Україна» на посаді фахівця по роботі з ключовими клієнтами відділу продажу. 06 березня 2018 року він отримав наказ відповідача від 06.03.2018 року №07/03, відповідно до якого йому слід було 07.03.2018 прибути до головного офісу відповідача, який знаходиться в м. Київ. Прибувши 07 березня 2018 року до головного офісу ТОВ «Нестле Україна», йому було повідомлено про звільнено за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності працівника внаслідок недостатньої кваліфікації. В той же час, він вважає, що його звільнення є незаконним (так як здійснено відповідачем з грубим порушенням вимог діючого законодавства України), як наслідок, він повинен бути поновлений на роботі з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу та інших передбачених чинним законодавством виплат, в тому числі моральну шкоду яку він оцінив в 1000000 грн. Просив позов задовольнити (а.с.4-11).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасувати наказ ТОВ «Нестле Україна» від 07.03.2018 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді фахівця по роботі з ключовими клієнтами відділу продажу ТОВ «Нестле Україна» з 08.03.2018 року.

Стягнуто з ТОВ «Нестле Україна» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.03.2018 року по 10.04.2018 року у розмірі 12286,73 грн., заробітну плату за відпрацьований час, грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 3844,19 грн., вихідну допомогу (в розмірі не менше середнього місячного заробітку за звільнення на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України) у розмірі 11169,80 грн., добові за час перебування у відрядженні у м. Києві з 06.03.2018 року по 07.03.2018 року та витрати по найму жилого приміщення у розмірі 1000 грн., середній заробіток за час затримки сплати належних сум (у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України) за період з 08.03.2018 року по 10.04.2018 року у розмірі 18988,59 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 144-153).

В апеляційній скарзі ТОВ Нестле Україна вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовним вимог відмовити (а.с.175-180).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а тому просив рішення суду залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до підпункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 04 січня 2010 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду фахівця по роботі з ключовими клієнтами відділу продажу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нестле Україна», що підтверджується записом №1 в Трудовій книжці АЕ№ НОМЕР_1 від 04 січня 2010 року (а.с.17-18).

07 березня 2018 року на виконання наказу ТОВ «Нестле Україна» №07/03 від 06 березня 2018 року, ОСОБА_1 прибув до головного офісу ТОВ «Нестле Україна», де йому було повідомлено про звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності працівника внаслідок недостатньої кваліфікації, та роз`яснено, що копію наказу про звільнення та трудову книжку буде направлено поштою на домашню адресу (м. Підгородне).

Судом першої інстанції також вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що зайнявши відповідну посаду у ТОВ «Нестле Україна», ОСОБА_1 налагодив ділові стосунки та взаємовідносини з потенційними контрагентами (тобто розвинув та відшукав належні ринки збиту), завдяки чого мав змогу успішно щороку реалізовувати продукцію відповідача. Роботу ОСОБА_1 . щороку перевіряло керівництво ТОВ «Нестле Україна», за результатами чого ОСОБА_1 неодноразово отримував нагороди від роботодавця, а саме: у 2010 році позивач став переможцем в категорії «Кращі досягнення в продажах 2010 року» (а.с.22), у 2011 році ОСОБА_1 був визнаний переможцем в категорії «Націленість на результат» (а.с.23), у 2014 році ОСОБА_1 був нагороджений в номінації «Продажі року відносно виконання плану по клієнту «АТБ-маркет» (а.с.24). Окрім іншого, за свою трудову діяльність ОСОБА_1 пройшов безліч тренінгів та семінарів на яких він підвищував свою кваліфікацію у наступних галузях: «Навички ведення переговорів (2011 рік), «Компетенції інструмент ефективного менеджеру» (2011 рік), «Стандарти мерчандайзингу в Nestle» (2011рік), «Презентаційні навички» (2012 рік), «Управління людьми» (2013 рік), «Навички марчендайзингу» (2013 рік), «Тайм менеджмент» (2014 рік), «Навчання та розвиток в Nestle» (2015 рік) (а.с.25-32).

Вищевказані обставини беззаперечно підтверджують, що кваліфікація ОСОБА_1 була достатньою для виконання посадових обов`язків фахівця по роботі з ключовими клієнтами, як наслідок, у ПАТ «Нестле Україна» не було законних підстав для звільнення ОСОБА_1 саме за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Із такими висновками суду погоджується й колегія суддів оскільки вони зроблені з дотриманням норм матеріального права.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 40 КзпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадках, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

У пункті 21 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про звільнення за п.2 ст. 40 КзпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і не можливо перевести, за його згодою на іншу роботу.

Крім того, частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Проте, ТОВ «Нестле Україна» всупереч закону, а саме вимогам ч. 2 ст. 40 КЗпП України, не вживались заходи щодо можливого працевлаштування ОСОБА_1 , йому не пропонувались інші посади, на яких міг би працювати позивач.

Статтею 8 Конвенції МОП №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», 1982 року, яка ратифікована Україною 04 лютого 1994 року та набрала чинності для України 16 травня 1995 року, передбачає, що працівник, який вважає, що його звільнили необґрунтовано, має право оскаржити це рішення, звернувшись до такого безстороннього органу, як суд, трибунал у трудових питаннях, арбітражний комітет чи до арбітра.

Згідно змісту ч. 2 ст. 9 цієї ж Конвенції щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено першу або другу чи обидві такі можливості: тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві; згадані в статті 8 цієї Конвенції органи наділяються повноваженнями виносити рішення про причину звільнення з урахуванням поданих сторонами доказів та відповідно до процедур, передбачених національними законодавством і практикою.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками суду 1 інстанції щодо безпідставного звільнення позивача та визнання наказу про його звільнення незаконним, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також заробітної плати за відпрацьований час, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки сплати належних сум, у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України, у розмірі зазначеному у рішенні.

Аналізуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт відповідності ОСОБА_1 займаній посаді не заслуговують на увагу з огляду на те, що у спорах про поновлення на роботі, з урахуванням положень Конвенції, ЦПК України та КзпП України, доведення правомірності звільнення працівника покладено на роботодавця.

Крім того, судом 1 інстанції на відшкодування моральної шкоди на користь позивача з відповідача було стягнуто 5 000 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ Нестле Україна посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду у зазначеному розмірі, оскільки позивачем не надано належним та допустимих доказів завданих моральних страждань.

Вказані доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-54цс11 визначено, що передумовою відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Суд установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосувати відповідальність, що передбачена 237-1 КЗпП України.

Положеннями статей 23, 1167 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 розяснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Судом 1 інстанції встановлено факт порушення трудових прав ОСОБА_1 , що спричинило моральні переживання останнього, через протиправність дій роботодавця, однак із стягнутим розміром моральної шкоди у сумі 5000 грн. в повній мірі погодитись не можливо, а тому розумним, виваженим та справедливим розміром моральної шкоди буде стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 2000 грн.

Між тим висновки суду 1 інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача добових за час перебування у відрядженні у м. Києві з 06.03.2018 по 07.03.2018 року та витрат по найму житлового приміщення у розмірі 1000 грн. є помилковими з огляду на таке.

Згідно з ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, в порушення ст.81 ЦПК України ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що він дійсно перебував у відрядженні у м. Києві з 06.03.2018 по 07.03.2018 року та що ним були витрачені кошти на найм житлового приміщення.

Також, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині скасування наказу "ТОВ Нестле Україна" від 07.03.2018 року про звільнення ОСОБА_1 за п.2 ст. 40 КзпП України.

Колегією суддів встановлено, що оспорюваний наказ виданий відповідною посадовою особою і в межах його компетенції, тобто жодних підстав для скасування наказу немає, а оскільки, позивач звільнений з роботи з порушенням норм трудового законодавства, тобто незаконно, то цей наказ, щодо звільнення позивача, може бути визнаний лише незаконним.

Однак, суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув та помилково прийшов до висновку про скасування оспорюваного наказу.

Враховуючи вищевикладене колегія вважає за необхідне оскаржуване рішення в частині скасування наказу ТОВ Нестле Україна від 07.03.2018 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 2 ст. 40 КЗпП України та в частині стягнення добових за час перебування у відрядженні у м. Києві з 06.03.2018 по 07.03.2018 р. та витрат по найму жилого приміщення у розмірі 1000 грн. скасувати з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовної вимог, а в частині розміру стягнення моральної шкоди змінити, зменшивши суму з 5000 грн. до 2000 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Нестле Україна задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року в частині скасування наказу Товариства з обмеженою відповідальністю Нестле Україна від 07.03.2018 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 2 ст. 40 КЗпП України та в частині стягнення добових за час перебування у відрядженні у м. Києві з 06.03.2018 по 07.03.2018 р. та витрат по найму жилого приміщення у розмірі 1000 грн. - скасувати та постановити в цій частині нове, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Нестле Україна на користь ОСОБА_1 моральної шкоди - змінити, зменшивши суму стягнутої моральної шкоди з 5000 грн. до 2000 грн.

В іншій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: