Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 127/24916/14-ц

провадження № 61-8921св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Рибчинського В. П., Берегового О. Ю., Копаничук С. Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт») про стягнення страхового відшкодування. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просила стягнути 58 925,37 грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Geely GX2, державний номерний знакНОМЕР_1 , 24 липня 2014 року в умовах сильного дощу не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, в результаті чого не впоралась з керуванням і з`їхала у кювет, внаслідок чого відбулось пошкодження транспортного засобу. Постановою суду ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Майнові інтереси ОСОБА_1 , пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням зазначеним транспортним засобом були застраховані у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» відповідно до договору добровільного страхування транспортного засобу. Проте страховик відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення нею швидкості руху, що відповідно до умов договору страхування виключає виплату такого відшкодування. Позивач вважає відмову страховика неправомірною, оскільки необрання безпечної швидкості руху не є порушенням швидкості руху.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2015 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 58 925,37 грн.

Рішення мотивоване тим, що позивач не обрала безпечної швидкості у певних дорожних умовах, тому нею не порушено швидкості руху, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Тому відповідно до умов договору добровільного страхування транспортного засобу від 21 лютого 2014 року № 0113-0202-008 подія, яка сталася 24 липня 2014 року, є страховим випадком, а отже, відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу є неправомірною.

Апеляційний суд Вінницької області рішенням від 19 травня 2015 року апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» задовольнив, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2015 року у цій справі скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення страхового відшкодування відмовив.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що Розділ 12 ПДР регламентує швидкісний режим руху транспортних засобів, у тому числі у конкретних умовах та у конкретних місцях руху. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2014 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки суд дійшов висновку про те, що у діях ОСОБА_1 наявні ознаки порушення вимог пункту 12.1 ПДР. Ураховуючи той факт, що внаслідок її вини у зв`язку з перевищенням швидкості руху сталася дорожньо-транспортна подія, де застрахований автомобіль пошкоджено, підстав для визнання цього випадку страховим і виплати позивачу страхового відшкодування немає.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) ухвалою від 23 грудня 2015 року частково задовольнив касаційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Апеляційного суду Вінницької області від 19 травня 2015 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала ВССУмотивована тим, що апеляційний суд не з`ясував належним чином фактичні обставини справи, зазначивши, що пошкодження транспортного засобу відбулося внаслідок перевищення позивачкою швидкості руху. Проте положення щодо перевищення швидкості руху врегульовано у пунктах 12.4 - 12.8 ПДР, а позивачка порушила положення пункту 12.1 ПДР, не обравши безпечної швидкості руху в умовах сильного дощу. Пунктом 5.12 Умов добровільного страхування транспортного засобу не передбачено відмову у виплаті страхового відшкодування внаслідок перевищення безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, а саме наявності сильного дощу.

Апеляційний суд Вінницької області рішенням від 17 лютого 2016 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» задовольнив, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2015 року скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» про стягнення страхового відшкодування відмовив.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 не врахувала дорожню обстановку, порушила безпечну швидкість руху, а тому відповідно до умов договору добровільного страхування транспортного засобу від 21 лютого 2014 року № 0113-0202-008 подія, яка сталася 24 липня 2014 року, не є страховим випадком.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2016 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслала касаційну скаргу до ВССУ, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2016 року скасувати та залишити у силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2015 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 16 травня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2016 року.

Ухвалою ВССУ від 29 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 лютого 2018 року справу № 127/24916/14-ц і матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, щоапеляційний суд зробив безпідставний висновок про те, що позивачка перевищила швидкість руху, оскільки матеріали справи доказів цього не містять. ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності за порушення вимог пункту 12.1 ПДР, а положення щодо перевищення швидкості руху містяться у пунктах 12.4 - 12.8 ПДР. Відмова у виплаті страхового відшкодування допускається лише у разі перевищення швидкості, за що позивачка не притягалася до адміністративної відповідальності, оскільки рухалася у межах встановленої швидкості, проте не обрала безпечної швидкості з урахуванням складних погодних умов. Вважає, що апеляційний суд у мотивувальній частині не навів підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє у межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновків про задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини, встановлені судами

21 лютого 2014 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» і ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № 0113-0202-008. Предметом страхування за цим договором є майнові інтереси ОСОБА_1 , пов`язанні з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки Gelly GX2, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

24 липня 2014 року о 14 годин 15 хвилин ОСОБА_1 на автомобільній дорозі Вінниця - Шпиків - Комаргород, керуючи автомобілем Gelly GX2, державний номерний знак НОМЕР_1 , в умовах сильного дощу не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, у результаті чого не справилась з керуванням і з`їхала у кювет, внаслідок чого відбулось пошкодження транспортного засобу.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2014 року по справі № 127/17516/14-п ОСОБА_1 визнано винною у вчинені правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно із звітом про визначення матеріального збитку № 14/291 від 15 серпня 2014 року та ремонтної калькуляції № 14/292 від 15 серпня 2014 року ОСОБА_1 як власнику автомобіля GEELY GX 2, державний номерний знак НОМЕР_1 , у результаті пошкодження під час дорожньо-транспортній події (далі - ДТП) без врахування втрати товарної вартості станом на 30 липня 2014 року завдані збитки на суму 59 713, 87 грн.

Відповідно до пункту 7 умов договору добровільного страхування транспортного засобу від 21 лютого 2014 року № 0113-0202-008 франшиза у разі пошкодження автомобілю внаслідок ДТП становить 1 % від страхової суми.

Згідно з пунктами 9 і 10 договору добровільного страхування транспортного засобу № 0113-0202-008 від 21лютого 2014 року страхова сума на період страхування з 21 лютого 2014 року по 20 лютого 2015 року становить 78 850, 00 грн.

23 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» із заявою про виплату страхового відшкодування.

14 жовтня 2014 року на адресу ОСОБА_1 надіслана відповідь за підписом начальника врегулювання збитків ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування за даним випадком. Відмова обґрунтована положеннями підпункту 5.1.2. умов договору страхування, а саме, що виплата страхового відшкодування не здійснюється у разі настання збитків від пошкодження, які безпосередньо або побічно спричинені порушенням ПДР, зокрема, порушенням швидкості руху (розділ 12 ПДР).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування визначене як страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з частиною першою статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 20.1.5. умов добровільного страхування транспортного засобу, які є додатком 1 до договору добровільного страхування транспортного засобу від 21 лютого 2014 року № 0113-0202-0008, укладеного між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», страхувальник має право на отримання страхового відшкодування у розмірі та на умовах, обумовлених договором.

Згідно з пунктами 3.1, 3.1.18 зазначених умов добровільного страхування транспортного засобу до страхових випадків не належать і страхове відшкодування не виплачується в разі настання збитків від пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу, які безпосередньо або побічно спричинені, виникають або збільшуються внаслідок порушень ПДР, зазначених у пунктах 5.1.1, 5.1.2, 5.1.3, 5.1.5 цих умов. У підпункті б) пункту 5.1.2 умов добровільного страхування транспортного засобу передбачено, що виплата страхового відшкодування не здійснюється у разі настання збитків від пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу, які безпосередньо або побічно спричинені, виникають або збільшуються внаслідок порушення ПДР, а саме: проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил перетинання (руху) через залізничні переїзди, виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок якого сталася ДТП, порушення швидкості руху (Розділ 12 ПДР).

Отже, судом першої інстанції правильно було встановлено, що у пункті 5.1.2. умов договору добровільного страхування транспортного засобу, укладеного між сторонами справи, визначено однією з підстав відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування саме порушення швидкості руху.

Швидкість руху регламентовано Розділом 12 ПДР.

Порушенням швидкості руху є перевищення водіями транспортних засобів встановлених пунктами 12.4. - 12.7. ПДР обмежень швидкості руху транспортних засобів, за що статтею 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Суди попередніх інстанцій встановили, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2014 року по справі № 127/17516/14-ц ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, у зв`язку з порушенням нею пункту 12.1 ПДР, тоді як перевищення швидкості охоплюється пунктами 12.4-12.8 ПДР. Посилання на перевищення ОСОБА_1 швидкості руху у зазначеній постанові суду відсутні.

У пункті 12.1. ПДР передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно з пунктом 1.10. ПДР безпечна швидкість - це швидкість, за якої водій має змогубезпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах.

Таким чином, ОСОБА_1 не врахувала дорожню обстановку та у встановлених межах допустимої швидкості руху не обрала безпечної швидкості руху.

Згідно з частиною четвертою статті 61 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.

ОСОБА_1 не було притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості руху.

З огляду на це, відповідно до умов договору добровільного страхування транспортного засобу від 21 лютого 2014 року № 0113-0202-008 подія, яка сталася 24 липня 2014 року на автомобільній дорозі Вінниця - Шпиків - Комаргород за участю ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем Gelly GX2, державний номерний знак НОМЕР_1 , є страховим випадком, а отже, відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу є неправомірною.

Таким чином, апеляційний суд безпідставно скасував рішення суду першої інстанції, дійшовши помилкового висновку про те, що позивачем було порушено швидкість руху, тому страховий випадок не настав.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2016 року постановлене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвели до скасування рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2015 року, яке відповідає закону.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд скасовує рішення апеляційного суду та залишає в силі рішення першої інстанції, а позивачем сплачений судовий збір у сумі 1 132,48 грн за подання касаційних скарг, то він підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2016 року скасувати.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2015 року залишити в силі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1132,48 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді: В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко М. Ю. Тітов