ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7569/19 Справа № 215/3346/19 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , служба у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 червня 2019 року, яке постановлено суддею Камбул М.О. у м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 24 червня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , в обґрунтування якої зазначено, що з 13.01.2018 року по 02.05.2019 року вони з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який хворіє та перебуває на обліку з приводу декількох захворювань. Спільне життя з ОСОБА_2 не склалося, оскільки останній почав проявляти агресію до неї та їх спільної дитини. Так, 19.06.2018 року, протягом п`яти годин, ОСОБА_2 не дозволяв покормити сина, не пускаючи її до нього, відштовхуючи та тримаючи її за руки. З цього дня, вони не проживають разом та не мають спільного господарства, у зв`язку з чим ОСОБА_1 переїхала жити у квартиру АДРЕСА_1 . Участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності дитини, ОСОБА_2 не приймає.

06.11.2018 року близько о 13-30 год. ОСОБА_2 прийшов до місця мешкання ОСОБА_1 та запросив її з дитиною на прогулянку. Після чого, ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження, з цього приводу нею подано заяву про вчинення злочину до Тернівського ВП КВП ГУНП у Дніпропетровській області та розпочато досудове розслідування.

10.03.2019 ОСОБА_2 за місцем проживання ОСОБА_1 з дитиною вчинив дії, що містять ознаками злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме, психічне та фізичне насильство, у зв`язку з цим нею знову подано заяву.

На підставі наведеного вище ОСОБА_1 вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства, тому просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на строк - шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав відносно неї та їх малолітнього сина - ОСОБА_1 , а саме - заборонити наближення ОСОБА_2 на 100 м. до місця мешкання її та дитини за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 .

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення її заяви про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , посилаючись не неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Зауважує на тому, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, вона є потерпілою у кримінальному провадженні за ч.1 ст. 125 КК України, отже є особою, яка неодноразово зазнала домашнього насильства, як фізичного, так і психічного.

Враховуючи систематичність такого насильства з боку ОСОБА_2 , заявниця побоюється, що такі його дії можуть продовжуватись в майбутньому, а висновок суду першої інстанції про присутність матері кривдника в момент, коли останній не давав їй можливості годувати дитину, є безпідставним без її допиту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 02.05.2019 року, шлюб, зареєстрований 13.01.2018 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 13 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано (а.с.10,56-58).

Згідно висновку спеціаліста № 1740 від 08.11.2018 року, при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були виявлені ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки (а.с.4).

06.11.2018 року ОСОБА_1 , згідно довідки № 1667 від 06.11.2018 (а.с.5), зверталася до КЗ «Криворізька міська лікарня № 7» ДОР», щодо наявності тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок кримінальних дій.

Згідно листа Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області за вих. № 48612-2929 від 27.03.2019 року, 10.11.2018 року, за заявою ОСОБА_1 , було внесено відомості до ЄРДР за № 0001991 від 10.11.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України (а.с.6).

Згідно заяви про кримінальне правопорушення від 10.03.2019 року, ОСОБА_1 просить внести відомості до ЄРДР відносно ОСОБА_2 , у зв`язку з спричиненням їй психологічної шкоди (а.с. 8-9).

Згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду від 07.06.2019 року, (а.с.54-55) ухвалу слідчого судді Тернівського районного суду від 11.04.2019 рок про повернення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області за заявою ОСОБА_1 від 10.03.2019 рок про вчинене кримінальне правопорушення - скасовано, матеріали за вказаною скаргою повернуто до суду першої інстанції для прийняття процесуального рішення.

Згідно чеку, ОСОБА_2 10.03.2019 рок замовляв доставку квітів, подарункової коробки та шарів на адресу заявника ОСОБА_1 ,остання від прийняття подарунка відмовилася (а.с.48).

Згідно рішення Виконкому Тернівської районної у місті ради від 11.04.2019 року за № 162, було визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини та спілкуванні з сином (а.с.49).

Згідно листа Виконкому Тернівської районної у місті ради від 28.05.2019 року, ОСОБА_2 звертався до виконкому з приводу не належного виконання рішення щодо способу участі батька у вихованні дитини, матір`ю дитини ОСОБА_1 (а.с.50).

Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису по відношенню до ОСОБА_2 , заявниця посилалась на те, що ОСОБА_2 здійснює психологічне та фізичне насилля по відношенню до неї, ОСОБА_1 , та їх спільної дини.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису по відношенню до ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1 не доведений належними та допустимими доказами, ОСОБА_2 жодного разу не було притягнуто до адміністративної відповідальності, не визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення щодо вчинення психологічного та фізичного насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який набрав чинності 07 січня 2018 року. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах, чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Оскільки судом першої інстанції не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , яка неодноразово зверталась до органів поліції щодо вчинення відносно неї та її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , психологічно та фізичного насилля з боку ОСОБА_2 , що не підтверджує того факту, що останній вчинив по відношенню до заявника та їх дитини домашнє психологічне та фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»., а також за умови відсутності ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, з чим погоджується колегія суддів.

При цьому слід зауважити, що ОСОБА_2 не було притягнуто до відповідальності за вчинення домашнього насильства, відповідне рішення суду відсутнє, отже, відсутні підстави вважати доведеною його вину у вчиненні домашнього насильства та застосування відносно нього обмежувального припису та заявником не надано об`єктивних доказів, що на час її звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису існує вірогідність вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 .

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення заяви ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вона є потерпілою у кримінальному провадженні за ч.1 ст. 125 КК України, отже є особою, яка неодноразово зазнала домашнього насильства, як фізичного так і психічного, оскільки, наявність кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням заявника, не є доказом вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав в Постанові від 22 травня 2019 року № 531/305/18-ц.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що враховуючи систематичність насильства з боку ОСОБА_2 , заявниця побоюється, що такі його дії можуть продовжуватись в майбутньому, оскільки матеріалами справи не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявниці ОСОБА_1 , натомість, на думку колегії суддів, матеріалами справи встановлено той факт, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , в день народження їх спільної з ОСОБА_2 дитини, не надала йому можливості зустрічі з сином. При цьому, в заяві про кримінальне правопорушення відсутні будь-які відомості про спричинення заявниці будь-якого насильства 10.03.2019 року.

Слід зауважити, що згідно рішення Виконкому Тернівської районної у місті ради від 11.04.2019 року за № 162 (а.с.49), було визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини та спілкуванні з сином у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 перешкоджає його зустрічам з дитиною.

Крім того, листом Виконкому Тернівської районної у місті ради від 28.05.2019 року встановлено, що ОСОБА_2 звертався до виконкому з приводу не належного виконання рішення щодо способу участі батька у вихованні дитини, матір`ю дитини ОСОБА_1 (а.с.50).

Наведене вище, на думку колегії суддів, свідчить про наявність між заявницею ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_2 спору щодо побачення з дитиною, що обумовлює відповідну поведінку між батьками дитини.

Не приймаються до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про присутність матері кривдника в момент, коли останній не давав їй можливості годувати дитину без її допиту, є безпідставним, оскільки судом першої інстанції відповідного висновку в рішенні зазначено не було, проте в рішенні суду були викладені пояснення ОСОБА_2 з цього приводу.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: