ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 204/3302/14-ц

провадження № 61-21528св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 квітня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Єлізаренко І. А., Свистунової О. В., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції Статуту змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначило, що 22 жовтня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до банку із заявою-анкетою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та отримала кредитну карту із встановленням кредитного ліміту у сумі 9 000 гривень, який у подальшому збільшений до 10 800 гривень. За користування кредитом позичальник зобов`язалася сплачувати 30% річних на суму залишку заборгованості.

ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення кредита не виконувала належним чином і станом на 31 січня 2014 року має заборгованість у розмірі 24 850,32 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 8 086,45 гривень, заборгованість за процентами - 14 423,47 гривень, заборгованість за комісією - 680,86 гривень і штрафи у розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 1 159,54 гривень (процентна складова).

За таких обставин АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача зазначену заборгованість.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року, ухваленим у складі судді Токар Н. В., позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 жовтня 2007 року у розмірі 24 850,32 гривень, з яких: 8 086,45 гривень - заборгованість за кредитом, 14 423,47 гривень - заборгованість за процентами, 680,86 гривень - заборгованість за комісією, а також штрафи у розмірі 500 гривень (фіксована частина) і 1159,54 гривень (процентна складова). Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанцій дійшов висновку про доведеність факту порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення у неї заборгованості у зазначеному банком розмірі.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 квітня 2017 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк пропустив встановлений законом трирічний строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості, тому позов не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування наслідків якої заявила відповідач.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У травні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій просило рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 квітня 2017 року скасувати і залишити силі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин положення статті 264 ЦК України щодо переривання перебігу позовної давності, так як відповідач періодично сплачувала платежі у рахунок погашення кредиту, зокрема і після закінчення строку дії кредитної карти через касу банка.

Вказує, що останній платіж ОСОБА_1 здійснила 27 грудня 2012 року у сумі 6 070,54 гривень, тому, подаючи цей позов у травні 2014 року, банк не пропустив встановлений законом строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості.

На думку заявника, суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином поданий банком розрахунок боргу, у якому зазначено про спрямування здійсненого відповідачем у грудні 2012 року платежу на погашення процентів і комісії.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 8 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 9 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою за користування кредитом 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії платіжної карти встановлений до жовтня 2010 року.

Договір укладений шляхом звернення із анкетою-заявою, підписуючи яку ОСОБА_1 надала згоду, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами Банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

З розрахунку заборгованості суд встановив, що ОСОБА_1 неналежно здійснювала погашення кредиту і має заборгованість, щостаном на 31 січня 2014 року складає 24 850,32 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 8 086,45 гривень, заборгованість за процентами - 14 423,47 гривень, заборгованість за комісією - 680,86 гривень і штрафи у розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 1 159,54 гривень (процентна складова).

Останній платіж у рахунок погашення кредита ОСОБА_1 здійснила11 липня 2008 року.

Із цим позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся 12 травня 2014 року.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відмовляючи АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість за кредитом, проте банк пропустив трирічний строк для звернення до суду із позовом про її стягнення, перебіг якого розпочався з дати закінчення строку дії банківської карти.

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є передчасними.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав і протягом часу її дії особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно зі статтею 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність строком в один рік (стаття 258 ЦК України).

Стаття 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк погашення кредитної заборгованості за кредитною картою встановлений: щодо процентів - щомісячними платежами, щодо тіла кредиту - у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, указаного на карті.

Одночасно статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін, якщо у справі є докази на підтвердження факта такого переривання.

До дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), суд повинен враховувати, що то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

За таких обставин суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити, чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу з`ясувати, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідні висновки щодо застосування матеріального права висловлені Верховним Судом України у постанові від 9 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16 і від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16.

У заяві про застосування наслідків спливу позовної давності від 8 липня 2014 року , з якою ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції, відповідач зазначила, що у грудні 2012 року в рахунок погашення заборгованості сплатила 6 070,50 гривень, на підтвердження чого додала квитанцію від 27 грудня 2012 року.

Відповідне зменшення у грудні 2012 року розміру заборгованості за процентами і комісією відображене у поданому банку розрахунку заборгованості.

Суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про те, що останній платіж у рахунок погашення кредиту відповідач здійснила у 2008 році, не звернув уваги на зміст поданої нею заяви від 8 липня 2014 року і не дослідив додані до цієї заяви квитанції, одна із яких датована 2012 роком.

Враховуючи часткове погашення кредитної заборгованості, апеляційний суд не з`ясував, чи свідчать такі дії про визнання боржником усього боргу або про визнання певної його частини, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про пропущення АТ КБ «Приватбанк» трирічного строку звернення до суду із вимогами про стягнення усієї заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, а саме квитанції про сплату заборгованості та поданий банком розрахунок заборгованості, та не перевірив, чи переривався перебіг позовної давності у 2012 році, тобто не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Касаційний суд, з урахуванням встановлених статтею 400 ЦПК України меж розгляду справи у суді касаційної інстанції, процесуальної можливості усунути такі недоліки не має.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не оцінив подані відповідачем квитанції, не з`ясував, чи мало місце переривання перебігу позовної давності та не встановив дійсний розмір кредитної заборгованості відповідача, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, тому відповідно до статті 411 ЦПК Українипідлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду належить урахувати викладене, встановити, чи мало місце переривання перебігу позовної давності після сплати ОСОБА_1 платежу у 2012 році, визначити дійсний розмір кредитної заборгованості відповідача та ухвалити судове рішення по суті позовних вимог відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

При визначенні розміру належної до стягнення заборгованості апеляційному суду слід урахувати правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, згідно з якими право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти та комісію припиняється після спливу визначеного у договорі строку кредитування, так як у подальшому права та інтереси кредитора забезпечуються статтею 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренко Наталією Вікторівною, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 квітня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний