Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 499/149/16-ц

провадження № 61-11435св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідачі:Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року у складі судді Тимчука Р. М. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Кравця Ю. І., Фальчука В. П.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У лютому 2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ НАСК «Оранта») про стягнення майнової шкоди.

Позов мотивований тим, що 12 травня 2013 року приблизно о 23.00 години у темний час доби в суху погоду ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ - 2106», державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується висновком судового експерта по дослідженню технічного стану легкового автомобіля від 08 жовтня 2013 року № 11/А-335, рухаючись у правому ряду автодороги «Київ - Одеса» у напрямку м. Одеси на ділянці автодороги 412 км для заїзду на АЗС «Світал», не врахував дорожню обстановку перед перестроюванням і не переконався у відсутності транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку у другому лівому ряду цієї смуги руху, різко змінив напрямок свого руху та почав маневр розвороту ліворуч з правого ряду, не поступившись дорогою автомобілю «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 (батько позивача), який рухався у попутному напрямку зі швидкістю близько 90 км/год. У результаті невиконання вимог Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) ОСОБА_2 скоїв зіткнення з зазначеним автомобілем «Mercedes-Benz». У результаті зіткнення автомобіль «Mercedes-Benz» перекинувся. Пасажир автомобіля «Mercedes-Benz» ОСОБА_4 , згідно з висновком судово-медичного експерта Іванівського відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи Максимовського Є. О. від 26 липня 2013 року № 64 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Діями ОСОБА_2 і бездіяльністю ПАТ НАСК «ОРАНТА» позивачу завдано шкоди, яку в добровільному порядку відповідачі відмовляються сплачувати, тому позивач звернувся до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року позов задоволено, стягнуто на користь ОСОБА_1 з ПАТ НАСК «ОРАНТА» 50 000,00 грн і з ОСОБА_2 31 667,00 грн, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 вироком суду визнаний винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП). ОСОБА_1 звернувся до ПАТ НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом ВАЗ 2016, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . До заяви позивач не долучив лише вирок суду. 08 липня 2015 року набрав законної сили вирок суду, який підтверджує вину у скоєнні ДТП ОСОБА_2 , тому 13 липня 2015 року ОСОБА_1 знову звернувся до ПАТ НАСК «ОРАНТА» з заявою про виплату страхового відшкодування. З огляду на зазначене, ПАТ НАСК «ОРАНТА» неправомірно відмовило у виплаті страхового відшкодування, з причин пропуску строку подання заяви. Неподання всіх документів до заяви не є підставою для відмови у страховому відшкодуванні. ОСОБА_5 має відшкодувати шкоду у розмірі збитків, які перевищують страхове відшкодування.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ НАСК «Оранта» задоволено частково, рішення Іванівського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року в частині стягнення з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким розмір страхового відшкодування зменшено на суму шраншизи, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області 20 жовтня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у рішенні апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року, внесено у резолютивну частину рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року (у повний текст судового рішення та коротку його частину) наступний абзац: Стягнути з Публічного акціонерного товариства НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 49 490 гривень».

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року мотивоване тим, що відповідно до пункті 5 полісу АВ 9591790 розмір франшизи становить 510 грн, тому висновок суду першої інстанції про стягнення страхового відшкодування разом з франшизою суперечить абзацу 18 статті 9 Закону України «Про страхування». Тому стягненню підлягає 49 490,00 грн (50 000 - 510).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2016 року ПАТ НАСК «Оранта», не погодившись з рішенням Апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року та рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року у частині стягнення з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення у зазначеній частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ПАТ НАСК «Оранта» у повному обсязі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 29 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ НАСК «Оранта».

Ухвалою ВССУ від 19 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28 лютого 2018 року справу № 499/149/16-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ПАТ НАСК «Оранта» зауважує на тому, що заяву про страхове відшкодування позивач подав лише 13 липня 2015 року, тому він порушив нормативно визначений строк подання такої заяви та з огляду на це втратив право на отримання страхового відшкодування. Зазначене не було враховане судами, що призвело до постановлення незаконного рішення у частині вимог, заявлених до ПАТ НАСК «Оранта».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК Українивизначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо буде виявлено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи встановлені судами

12 травня 2013 року на автодорозі «Київ - Одеса» ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ - 2106», державний номер НОМЕР_1 , порушив ПДР, що призвело до зіткнення з транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок якого транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» перекинувся.

Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 червня 2015 року, який набрав законної сили 08 липня 2015 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України.

16 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ НАСК «ОРАНТА» із заявою, у якій було зазначено про настання події (страхового випадку) 12 травня 2013 року за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Листом ПАТ НАСК «ОРАНТА» від 23 липня 13 року № 09-03-09/16025 позивачу повідомлено, що станом на липень 2013 року заявник не надав до страхової компанії перелік документів згідно із статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому до надання ним вищезгаданих документів у ПАТ НАСК «ОРАНТА» відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим розгляд справи припиняється.

З передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» переліку документів у ОСОБА_1 було відсутнє лише судове рішення про визнання ОСОБА_2 винним у скоєнні ДТП.

08 липня 2015 року набрав законної сили вирок, яким ОСОБА_2 визнано винним у ДТП.

13 липня 2015 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ПАТ НАСК «ОРАНТА» з заявою про виплату страхового відшкодування, додавши копію вироку щодо ОСОБА_2

Листом ПАТ НАСК «ОРАНТА» від 04 серпня 2015 року № 09-02-09/11457 позивачу повідомлено про те, що оскільки він не звернувся до страхувальника із завою про виплату страхового відшкодування на протязі одного року з дня ДТП, яка сталося 12 травня 2013 року, то ПАТ НАСК «ОРАНТА» не має правових підстав для задоволення зави. ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі статей 37.1. та 37.1.4. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Листом від 21 серпня 2015 року № 09-02-12/12291 ПАТ НАСК «ОРАНТА» повторно відмовило ОСОБА_1 у задоволенні зави про виплату страхового відшкодування.

Листом від 07 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Голови правління ПАТ НАСК «ОРАНТА» та Генерального Директора МТСБУ з вимогою розібратися з ситуацією.

Листом ПАТ НАСК «ОРАНТА» від 29 вересня 2015 року № 09-02-09/14282 позивачу втретє відмовлено у зв`язку з пропуском строку звернення.

Розмір майнової шкоди, заподіяної позивачу, відповідно до звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Бюро оцінки Стефанович» від 17 травня 2013 року № 1587/13 становить 81 069,00 грн. За проведення автотоварознавчого дослідження позивачем сплачено 600,00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання. зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до статті 29 зазначеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до абзацу 5 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивач звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 16 травня 2013 року, не долучивши до заяви лише вирок суду про вину ОСОБА_2 , який був наданий позивачем у липні 2015 року після отримання його копії, дійшли правильного висновку про неправомірність відмови страховиком у сплаті страхового відшкодування позивачеві з причин пропуску строку подання заяви про здійснення страхового відшкодування.

У листі від 23 липня 2013 року № 09-03-09ПАТ НАСК «ОРАНТА» зауважує, що ним розглянуто заяву позивача про виплату страхового відшкодування від 16 травня 2013 року № 6621, у якій міститься інформація про настання події від 12 травня 2013 року, що має ознаки страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Також у листі зазначено, що позивачем не надано документів, передбачених у статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому розгляд справи припинено.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги позивача до ПАТ НАСК «ОРАНТА», правомірно виходили з того, що факт порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, за наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку, не може бути підставою для відмови від здійснення страхової виплати.

Суди попередніх інстанцій належним чином визначили характер спірних правовідносин, на підставі наявних у справі доказів дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не надали оцінки часу звернення позивача до страховика з заявою про страхове відшкодування є безпідставними, оскільки судами попередніх інстанцій належним чином обґрунтовано відхилення зазначеного аргументу відповідача.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального та порушенням норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та апеляційного суду, та не свідчать про порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» залишити без задоволення.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко М. Ю. Тітов