Постанова

Іменем України

18 липня 2019 року

м. Київ

справа № 337/5063/16-ц

провадження № 61-33698св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Водоканал»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року у складі головуючого-судді Курбатової О. М. та рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Кримської О. М., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року Комунальне підприємство «Водоканал» (далі - КП «Водоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , вартість яких відповідачами не сплачується в повному обсязі, у зв`язку з чим за період з 01 жовтня 2008 року до 31 жовтня 2013 року виникла заборгованість в загальному розмірі 6 251,90 грн.

Посилаючись на викладене, КП «Водоканал» просило стягнути вказану заборгованість солідарно з відповідачів на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Водоканал» заборгованість по оплаті за воду та послуги каналізації в розмірі 3 111,80 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі, які є споживачами послуг з водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем, не виконують зобов`язання по оплаті наданих послуг, унаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з них в солідарному порядку у межах строку позовної давності, з урахуванням переривання такого строку шляхом подання КП «Водоканал» заяви про видачу судового наказу, який в подальшому було скасовано ухвалою суду від 03 березня 2014 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року в частині розподілу судових витрат змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Водоканал» 685,88 грн судового збору. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про невиконання відповідачами обов`язку з оплати наданих позивачем послуг з водопостачання та водовідведення, у зв`язку з чим виникла заборгованість, зазначивши, що суд всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог КП «Водоканал», стягнувши на користь позивача заборгованість за надані ним послуги у межах строку позовної давності. При цьому, змінив рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, оскільки такі витрати підлягають стягненню лише з відповідача ОСОБА_2 , так як відповідач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, унаслідок чого звільнений від сплати судового збору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно узагальнили суму заборгованості за спожиті послуги водопостачання та водовідведення, без деталізації таких послуг та їх вартості, а також безпідставно врахували переривання строку позовної давності на підставі заяви позивача про видачу судового наказу.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2018 року справу № 337/5063/16-ц за позовом КП «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зареєстровані і постійно проживають у квартирі АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1

Послуги з водопостачання та водовідведення протягом 2008-2016 років надає КП «Водоканал» на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28 жовтня 1999 року № 545.

Згідно наданого КП «Водоканал» розрахунку, заборгованість відповідачів за надані послуги за період з 01 жовтня 2008 року до 31 жовтня 2013 року становить 6 251,90 грн, з яких за холодне водопостачання 3 017,32 грн, за холодне водовідведення 2 125,27 грн, за гаряче водопостачання 664,65 грн за гаряче водовідведення 444,66 грн.

У лютому 2014 року КП «Водоканал» звернулося до суду в порядку наказного провадження про стягнення з ОСОБА_1 вищевказаної заборгованості, яка судовим наказом від 10 лютого 2014 року стягнута, проте ухвалою суду від 03 березня 2014 року судовий наказ скасовано за заявою боржника.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до пункту 1.10 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01 липня 1994 року № 65, тарифи на користування водою від комунальних водопроводів та приймання стічних вод до комунальної каналізації визначаються згідно з чинним законодавством України без будь-яких додаткових узгоджень з абонентами розмірів цих тарифів та термінів їх введення.

Відповідно до пункту 5.27 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190, в окремих випадках (сезонне водоспоживання, незначні витрати води, недоцільність встановлення засобів обліку, їх відсутність тощо) розрахунок витрат води споживачами, які не мають засобів обліку, за узгодженням з виробником виконується згідно з нормами водоспоживання, затвердженими місцевими органами виконавчої влади, - за кількістю календарних днів, протягом яких проводилося водопостачання цих споживачів.

Згідно з пунктом 3.14. вищевказаних Правил у разі відсутності у споживача засобів обліку на каналізаційних випусках кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з мереж централізованого водопостачання та з інших джерел.

За пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК УРСР.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Встановивши, що КП «Водоканал» на законних підставах надає послуги з водопостачання та водовідведення відповідачам, які проживають у квартирі АДРЕСА_2 , проте останні не виконують своїх зобов`язань зі сплати за отримані та спожиті послуги належним чином, унаслідок чого мають заборгованість за період з 01 жовтня 2008 року до 31 жовтня 2013 року, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги водопостачання та водовідведення у межах строку позовної давності, про застосування якого стороною відповідача було заявлено клопотання, з урахуванням його переривання видачею судового наказу, а саме за період з 01 лютого 2011 року до 31 жовтня 2013 року у розмірі 3 111,80 грн.

Доводи касаційної скаргиОСОБА_1 щодо узагальнення судами суми заборгованості, без деталізації послуг, є безпідставними оскільки згідно наданого позивачем розрахунку загальна сума заборгованості складається із заборгованості за холодне водопостачання в розмірі 3 017 грн 32 коп., за холодне водовідведення - 2 125,27 грн, за гаряче водопостачання - 664,65 грн за гаряче водовідведення - 444,66 грн, який судами належним чином досліджено та надано оцінку.

Аргументів щодо неправильного обчислення стягнутих з відповідачів на користь позивача сум касаційна скарга не містить.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судами обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Отже, рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року, у незміненій частині, та рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко