Номер провадження: 22-ц/813/1219/19
Головуючий у першій інстанції Загороднюка В.І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І..,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зобов`язання привести квартиру у первісний стан,-

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому неодноразово уточнював, до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Одночасно представник позивача адвокат Андрєєв В.М., звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та нові приміщення що знаходяться за вказаною адресою, та належать на праві власності відповідачці ОСОБА_2 , та заборону їх відчуження і проведення будівельно-ремонтних робіт.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено відчуження нерухомості, розташованої в АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , заборонити ОСОБА_2 проводити будь - які ремонтно-будівельні роботи за цією адресою. В решті вимог про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції 10 липня 2019 року сторони по справі не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення їм поштового відправлення (т. 2 а. с. 181-183).

09 липня 2019 року від представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та без участі ОСОБА_8 ..

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 22.07.2019 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши доводи викладені у апеляційній скарзі та перевіривши матеріали цивільної справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, в редакції чинної на час вирішення цього процесуального питання, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

В силу вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 липня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та остаточно вимагав стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 матеріальну і моральну шкоду на загальну суму 349 000 гривень, завдану внаслідок залиття його квартири.

25 січня 2017 року адвокат Андрєєв В.М. в інтересах позивача ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та нові приміщення що знаходяться за вказаною адресою, та належать на праві власності відповідачці ОСОБА_2 , та заборону їх відчуження і проведення будівельно-ремонтних робіт, мотивуючи тим, що з 2015 року відповідачі здійснюють незаконний ремонт, реконструкцію, надбудівлю двох поверхів, та захоплення горищного приміщення, яке належать як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , відповідачі заклали цеглою чотири вентиляційні канали домашнього каміну у цій квартирі, який з цього приводу вийшов з робочого стану, демонтували драбину, яка вела до входу горища, яким ОСОБА_3 користувався до його незаконного позбавлення цим правом з боку відповідачки.

З 19 лютого 2015 року по січень 2017 року відбуваються постійні залиття квартири АДРЕСА_4 з боку квартири АДРЕСА_5 за тією ж адресою, встановлена наявність намокання стелі, відшарування фарби, чисельні тріщини, здуття шпалер. Квартира №1 розділена на шість окремих приміщень, які зареєстровані як окремі квартири та відповідачка здійснює розпродаж цих приміщень.

Задовольняючи заяву адвоката Андрєєва В.М. в інтересах позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову в частині заборони на відчуження нерухомості і власності ОСОБА_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та заборони проведення будь-яких будівельно-ремонтних робіт, суд першої інстанції виходив з того, що ця заява є цілком обґрунтованою і доведеною.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, викладених у п. 4 постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася із такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги (п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна від 03 червня 2016 року №5).

Одним з критеріїв обґрунтованості заяви про забезпечення позову є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення в майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі вирішуються спір про відшкодування матеріальної і моральної шкоди на загальну суму 349000 тисяч гривень, завданої внаслідок залиття квартири.

Аналізуючи зазначені норми права та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ), з`ясовуючи обставини, викладені в позовні заяві, документи, додані до позовної заяви, доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, та документи, додані до відзиву на позов, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не пересвідчився, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

В матеріалах справи відсутні докази у підтвердженні того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та передчасно вирішив питання про забезпечення позову, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2017 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено: 22 липня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко