УХВАЛА

22 липня 2019 року

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Тимощук О.Я., вивчивши матеріали справи за позовом Заступника військового прокурора Рівненського гарнізону С.А. Кріпак в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром» до Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 про визнання недійсними результатів електронних торгів арештованим майном від 25.03.2015 року з продажу лоту № 50153 комплексу будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 В, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Рівненського гарнізону С.А. Кріпак звернувся до суду в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром» з позовом до Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 про визнання недійсними результатів електронних торгів арештованим майном від 25.03.2015 року з продажу лоту № 50153 комплексу будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 Рівне, АДРЕСА_1 В.

Заступник військового прокурора Рівненського гарнізону С.А. Кріпак в позовній заяві просить визнати недійсними результати електронних торгів арештованим майном від 25.03.2015 року з продажу лоту № 50153 комплексу будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 В, проведених Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі виходжу з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з положень ЦПК України, суд у даній справі враховує Постанову Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 року у справі № 304/1196/16-ц (провадження № 61-18698св18).

Зокрема, у даній справі дано системний аналіз практики Європейського суду у справах щодо пред`явлення позовів прокурором в інтересах держави.

Зі змісту постанови вбачається, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно пункту 3 частини першоїстатті 131-1 Конституції Українив Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другоїстатті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, Ужгородська місцева прокуратура посилалася на те, що оспорюваним розпорядженням голови Перечинської РДА № 484 порушено порядок надання у користування земельної ділянки, яка є державною формою власності та порушення у сфері контролю за використанням земельної ділянки, яка є державною формою власності та порушенням у сфері контролю за використанням та охороною земель, що відповідно до статті 121 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення цього позову.

Разом з тим, при вирішенні спору суди не перевірили та не встановили наявність виключного випадку для подання позову Ужгородською місцевою прокуратурою в інтересах держави. Зокрема, не з`ясували який суб`єкт владних повноважень не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави або ж, що такий суб`єкт владних повноважень відсутній.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій не перевірили та не встановили повноважень прокурора для подання позову в інтересах держави. Зокрема, не встановили до компетенції якого органу віднесені відповідні повноваження захисту інтересів держави, пов`язаних із використанням земельної ділянки, яку орендує відповідач.

Суди також не з`ясували, чи дотримано Ужгородською місцевою прокуратурою, як позивачем у справі, вимог частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлення суб`єкта владних повноважень про представництво його інтересів у суді.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Заступник військового прокурора Рівненського гарнізону С.А. Кріпак в позовній заяві зазначає, що під час вивчення Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 В було встановлено, що 25.03.2015 року реалізовані об`єкти нерухомого майна станом на 25.03.2016 року перебували у власності держави Україна в особі Державного Концерну «Укроборонпром».

Відомостей щодо державної реєстрації підприємством або Концерном права господарського відання підприємства на вказані об`єкти нерухомого державного майна вивченням не встановлено.

Вважає, що на момент проведення електронних торгів 25.03.2015 року підприємство не набуло право господарського відання на реалізоване нерухоме майно, оскільки встановленим порядком у спосіб визначений законом не зареєструвало таке право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, зазначає, що незаконним відчуженням відповідачами нерухомого державного майна державі заподіяна безпосередня шкода у вигляді позбавлення права власності на об`єкти нерухомого майна, яке повинно використовуватися позивачем для зміцнення обороноздатності держави в межах його компетенції.

Судом встановлено, що до пред`явлення позову до суду прокурор 16.05.2019 року письмово повідомив Державний концерн «Укроборнпром» про намір звернутися до Рівненського міського суду Рівненської області з вказаним позовом.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що заступник військового прокурора Рівненського гарнізону С.А. Кріпак звернувся до суду з вказаним позовом 04.06.2019 року, при цьому не отримавши відповіді на свій письмовий запит від 16.05.2019 року від Державного концерну «Укроборонпром».

Судом також встановлено, що до пред`явлення позову до суду прокурор попередньо не повідомив ОСОБА_1 , як власника майна про намір звернутися до суду з позовом, що є прямим обов`язком прокурора в силу ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру».

Крім того, позивачем не надано, а судом не встановлено достовірних доказів наявності виключного випадку для подання позову заступника військового прокурора Рівненського гарнізону С.А. Кріпак в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром» та наявність об`єктивного суспільного інтересу при втручанні держави в право особи на мирне володіння своїм майном.

Згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.ст. 185, 258-261, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Заступника військового прокурора Рівненського гарнізону С.А. Кріпак в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром» до Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 про визнання недійсними результатів електронних торгів арештованим майном від 25.03.2015 року з продажу лоту № 50153 комплексу будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 364 В - повернути позивачу.

Позивачу розяснюється, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук