Справа № 755/6242/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В. розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка Життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

16.04.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просить суд визнати недійсним Комплексний договір №10/1160602 від 07.06.2018 року.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 07 червня 2018 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 та ПрАТ «СК Уніка Життя» було укладено Комплексний договір №10/1160602. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит в сумі 146440,00 грн. строком на 60 місяців з 07.06.2018 року до 06.06.2023 року (включно). Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по Кредиту (Додаток №1 до Договору, який є невід`ємною його частиною). Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, кредит надається Позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно Договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя Позичальника, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті Банку. Крім того, відповідно до п. 1.3 Кредитного договору, Позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно у розмірі 11,00 % річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за Договором, та комісійну винагороду щомісячно за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % в місяць від суми кредиту зазначеної в п. 1.1 Договору. (п. 1.3.2 Договору), Також відповідно до п. 2.1 Кредитного договору з метою обслуговування кредиту Банк відкриває позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № НОМЕР_1 в Банку. Однак, позивач вважає, що при укладені вищевикладеного Кредитного договору порушені його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних» у зв`язку з чим, ним неодноразово надсилались листи про припинення порушень з боку відповідача, однак, такі вимоги були залишені без задоволення. Позивач вважає, що його права як споживача, порушені з огляду на наступне. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини зазначені в ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», однак, працівники банку з умовами кредитування належним чином не ознайомлювали його з умовами кредитування, оформлення кредитного договору проходило протягом пів години, після чого, було вручено кредитний договір, який не читаючи через дрібний шрифт підписав, надіючись на добросовісність працівника Банку. Крім того, позивачу не в усній формі не в письмовому вигляді працівниками банку не повідомлено про умови кредитування, так, пунктом 2.3 Кредитного договору передбачено, що позивач підтвердив, що у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ЗУ «Про споживче кредитування», проте даної інформації він не отримував. Крім того, позивач вважає, що банком незаконно стягуються супутні платежі, передбачені п. 1.3.2 Кредитного договору. Крім того, позивач вважає, що умови договору, щодо страхування із нав`язаною компанією є несправедливими, оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати страховки. Крім того, Розділ ІІ Кредитного договору «Договір страхування» на думку позивача повинен бути визнаним недійсним, оскільки страхування в спірних правовідносинах є добровільним, відповідач не може нав`язувати такі послуги та включати їх до кредитного договору.

Ухвалою суду від 19.04.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

15 травня 2019 року, відповідачем направлено відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію тим, що відповідач визнав надані банком умови даного договору, тарифи та правила банку та приєднався до них в повному обсязі, керуючись ч. 2 ст. 628 ЦК України, договір є договором приєднання і до відносин сторін в даній частині Договору застосовується положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до умов якого, договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у фурмулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Відповідач зазначає, що позивачем порушено умови Кредитного договору, а саме, не повертається кредит у строки передбачені графіком, не сплачуються проценти та комісія, у зв`язку з чим, банк надсилав на адресу позивача вимогу, яка залишилась без належного реагування. Також, відповідач повідомляє, що позивачем навмисно не надано заяву - анкету №02018-001 від 31.05.2018 року, якою позивач надав дозвіл Банку на обробку персональних даних, отримав необхідну інформацію, повідомив про ознайомлення на сайті Банку інформації про використання його персональних даних, вказану анкету - заяву позичальник отримав без жодного примусу зі сторони банку. Також, банк зазначає. що анкета заява була підписана позичальником 31.05.2018 року, а кредитний договір укладено 07 червня 2018 року, тобто позивач мав достатньо часу для ознайомлення з умовами Кредитного договору. Таким чином, погодившись з умовами надання кредитних коштів, позичальником добровільно, без будь - якого примусу було підписано кредитний договір, що зафіксовано у п. 2.3 Кредитного договору. Стосовно визнання Розділу ІІ Кредитного договору не дійсним, відповідач вказує, що страхування є добровільним, та в даному випадку слугує як вид забезпечення виконання вимог кредитора, крім того, банк сплатив на користь страхової компанії грошові кошти за надані послуги страхування, що підтверджується відповідною квитанцією.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 складена та підписана Анкета - заява №02018-001 від 31.05.2018 на отримання готівкового кредиту «Свобода» (а. с. 38)

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

07 червня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» з однієї сторони, ОСОБА_1 (позичальник/страхувальник), з другої та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка Життя» укладено Комплексний договір №10/1160602 (а. с. 7).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит в сумі 146440,00 грн. строком на 60 місяців з 07.06.2018 року до 06.06.2023 року (включно). Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток №1 до Договору, що є невід`ємною його частиною) як День повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту.

Згідно п. 1.2 Договору, Кредит надається Позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на оплату страхового платежу за договором страхування життя згідно Договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя Позичальника, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті Банку.

Звертаючиь до суду з позовом позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір, посилаючись на те, що при укладанні спірного кредитного договору порушено ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мали право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та могли відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Умови кредитного договору в момент його укладення сторонам були відомі та зрозумілі, вони з ними погодились, підписавши вказаний договір.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. ( ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України)

Правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. ( ст. 204 Цивільного кодексу України)

За змістом положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь- якому елементі правочину.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Як роз`яснено в п.п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

За договором кредиту одна сторона - банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит у встановлений строк та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двосторонньо зобов`язальним. Вимоги до форми і порядку укладення кредитного договору передбачено у ст. 1055 ЦК України, ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Кредитний договір укладається між позичальником і кредитодавцем в письмовій формі і визначає взаємні зобов`язання стосовно суми кредиту, терміну його повернення, розміру та порядку сплати відсотків і не може змінюватися в односторонньому порядку.

До умов кредитного договору належать: об`єкти кредитування; розмір кредиту; умови його надання та погашення; процентні ставки за користування кредитом та порядок сплати процентів; умови здійснення банківського контролю за використанням коштів; способи забезпечення виконання зобов`язань клієнтом; перелік розрахунків та відомостей, необхідних для кредитування, строк їх надання клієнту; майнова відповідальність за порушення умов договору тощо.

Важливим є право позичальника на отримання попередньої достовірної інформації про умови кредитування, у тому числі про усі платежі, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Виходячи з положень частини 2, 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг, умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Інформація, яка надається клієнту, повинна абезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав`язування її придбання. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію.

Статтею дев`ятою ЗУ «Про споживче кредитування» визначена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, та негативні наслідки для кредитовця у разі її ненаданні.

Згідно ч. 12 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», встановлено, що у разі ненадання визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації кредитодавець або кредитний посередник несе відповідальність у порядку та розмірі, визначених законом.

Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення.

Однак доказів звернення позивача з письмовою заявою до відповідача щодо несприятливих умов кредитування, або надання інформації щодо кредитування у неповному обсязі суду надано не було, в той же час, позивач звернувся з даним позовом через десять місяців з моменту підписання спірного кредитного договору.

Як з`ясовано судом, оспорюваний договір споживчого кредиту укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору.

Позивач ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитування, про що свідчить підпис позивача у Комплексному договорі №10/1160602 від 07.06.2018 року, крім того, у п. 2.3 Договору, зазначено, що підписанням цього договору Позичальник підтвердив, шо він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ЗУ «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно - правовими актами, що регулюють це питання.

Із вище викладеного слідує, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю в якій надано кредит, строк та мету кредитування.

Банк виконав вказані вимоги Закону, визначив сукупну вартість кредиту і реальну процентну ставки на місяць, розписав, які суми позивач зобов`язаний буде сплачувати щомісячно протягом дії кредитного договору.

Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача як на підставу визнання Кредитного договору недійсним на ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки даний пункт було виключено на час виникнення спірних правовідносин.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує на порушення відповідачем ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині укладення договору страхування.

Відповідно до п. 4 Розділу ІІІ. «Договір страхування» між ПрАТ «СК «Уніка Життя» та ОСОБА_1 було укладено Договір страхування, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатність Страхувальника.

За умовами Договору страхування, страхова сума становить 140000,00 грн., сума страхової премії складає 6440,00 грн., яку відповідач перерахував на користь страхової компанії, що підтверджується відповідно квитанцією (а. с. 41), дата початку страхування 07.06.2016 року 00 год. 00 хв. по 06.06.2023 року 24 год. 00 хв..

Згідно інформації викладеної Анкеті - заяві №02018-001 від 31.05.2018 на отримання готівкового кредиту «Свобода», ОСОБА_1 підтвердив, що він погоджується із тим, що підписуючи цю заяву на страхування, виступатиме одночасно страхувальником та застрахованою особою за договором страхування, який згоден укласти на підставі Правил добровільного життя ПрАТ «СК «Уніка Життя», а також ознайомлений та погоджується з усіма умовами та Програми страхування №10 ПрАТ «СК «Угіка Життя».

Крім того позивач повідомлений, що страхування є добровільним і надається за його бажанням, проінформований, що ця програма не є інвестиційним продуктом і заявив про те, що отримав повну і докладну інформацію про страхування життя та ознайомлений з Правилами. Позивач їх прочитав, зрозумів і прийняв. Також взяв до уваги те, що у разі надання ним неправдивих свідчень про предмет договору страхування, страховик матиме підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування. ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, позивач погодився з умовою добровільного страхування життя в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка життя», що підтверджується його підписами на Анкеті - заяві №02018-001 від 31.05.2018 на отримання готівкового кредиту «Свобода», та Комплексному договір №10/1160602 від 07.06.2018 року, та ці умови є обов`язковими для виконання.

Як на час оспорюваного кредитного договору, так і протягом дії цього договору позивач був згодний з умовами договору в частині страхування. При цьому, позивач був вільний як у виборі фінансових установ для отримання кредиту, так і у виборі форми кредитування.

Позивачем не доведено, що умови договору в частині добровільного страхування є несправедливими, а також позивачем не доведено, що вищевказана страхова компанія є спорідненою або пов`язаною особою банку, та не надано доказів, що відповідач вимагав придбати послуги страхування, як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Також позивач в зазначав про недійсність умов договору щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту, а саме за послуги, які супроводжують кредит.

Так, положеннями ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до п. 1.3 Кредитного Договору, Позичальник сплачує: процентну винагороду щомісячно у розмірі 11,00 % річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за Договором (п. 1.3.1 Договору);

комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % в місяць від суми кредиту зазначеної в п. 1.1 Договору. (п. 1.3.2 Договору).

Таким чином, суд приходить до висновку, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, при цьому відповідач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту.

А тому умови договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, зазначені в пункті 1.3.2 Комплексного договору №10/1160602 від 07.06.2018 року є недійсними.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Нормами цивільного законодавства передбачено, як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

Наведене узгоджується з роз`ясненнями, викладеними в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, згідно зістаттею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка Життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення, суд визнає недійсним пункт 1.3.2 Комплексного договору №10/1160602 укладеного 07 червня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» з однієї сторони, ОСОБА_1 (позичальник/страхувальник), з другої та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка Життя».

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 204, 215, 230, 627, 628, 638, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.47, 60, 61, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007р. № 168, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка Життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 1.3.2 Комплексного договору №10/1160602 укладеного 07 червня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» з однієї сторони, ОСОБА_1 (позичальник/страхувальник), з другої та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка Життя».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19.07.2019 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 );

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (01004, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 42/4), ).

Третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка Життя» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-а, )

Суддя