Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 316/2551/15-ц

провадження № 61-12635св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Кошкіна Валентина Василівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 квітня 2016 року у складі судді Курач І. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року у складі колегії суддів: Кримської О. М., Дашковської А. В., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Кошкіна В. В., про отримання права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина. Спадкоємцем першої черги за законом є син померлого - відповідач ОСОБА_2 Померлий був особою з інвалідністю першої групи, не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, потребував стороннього догляду. У 2004 році позивач переїхав до свого брата і проживав з ним, доглядав його, лікував, годував. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 жовтня 2006 року у справі № 2-о-8/2006 ОСОБА_1 визнаний недієздатним. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 грудня 2006 року у справі № 6-63/2006 позивача призначено опікуном над ОСОБА_3 . Після смерті брата позивач здійснював його поховання. Відповідач ОСОБА_2 не бажав займатись своїм батьком, допомоги йому не надавав.

Посилаючись на те, що оскільки він (позивач) тривалий час проживав з братом та опікувався ним, то має право на отримання спадщини нарівні з відповідачем як спадкоємець першої черги, просив суд змінити належну йому другу чергу спадкоємців за законом на першу чергу спадкоємців за законом після померлого брата ОСОБА_3 .

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 квітня 2016 року позов задоволено. Змінено ОСОБА_1 другу чергу спадкоємців за законом після брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на першу чергу спадкоємців за законом.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підставі досліджених доказів судом встановлено, що позивач протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, проживав разом з хворим братом, був його опікуном з 2006 року, надавав іншу допомогу братові ОСОБА_3 , який був недієздатний та потребував стороннього догляду, а тому наявні всі підстави для зміни черговості одержання права на спадкування.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 квітня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідно до наявних доказів ОСОБА_3 з 2006 року до дня смерті перебував у безпорадному стані, зумовленому інвалідністю першої групи та недієздатністю та не міг самостійно забезпечити умов свого життя, потребував стороннього догляду та піклування, які отримував від свого брата ОСОБА_1 впродовж тривалого часу, а тому наявні підстави для зміни порядку черговості одержання права на спадкування, передбачені частиною другою статті 1259 ЦК України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального правата порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту добросовісного здійснення опіки позивачем над спадкодавцем. Неналежне виконання ОСОБА_1 обов`язків опікуна підтвердили також свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та колишня дружина померлого ОСОБА_7 , які зазначили, що ОСОБА_3 був недоглянутим та постійно голодним. Посилання суду апеляційної інстанції на відповідь Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради від 28 липня 2016 року № 1726 як на доказ забезпечення позивачем ОСОБА_3 ліками та медичним доглядом є безпідставними, так як ця відповідь є формальною без будь-яких додатків. Також зазначає, що ОСОБА_1 всі ці роки не працював, доказів щодо джерел своїх доходів суду не надав та жив за рахунок брата - особи з інвалідністю.

Заявник вважав, щопозивач, як призначений державою опікун, відповідно до норми статті 67 ЦК України, зобов`язаний був дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням,вчиняти правочини від імені та в інтересах підопічного, вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 , оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Вважає, що доводи заявника зводяться до непогодження з встановленими обставинами справи та оцінкою доказів, яким суди дали належну оцінку.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року справу призначено до розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судами встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаний інвалідом першої групи загального захворювання безстроково, потребував постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АД № 153045 від 01 листопада 2010 року (а.с. 6).

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 жовтня 2006 року у справі № 2-о-8/2006 ОСОБА_3 визнаний недієздатним.

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю№ 584 у ОСОБА_3 встановлена повна втрата здібностей до самообслуговування, пересування, спілкування, трудової діяльності, у зв`язку з чим він потребує постійного стороннього догляду (а.с 92).

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 грудня 2006 року у справі № 6-63/2006 ОСОБА_1 , 1964 року народження, призначено опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , 1953 року народження.

Позивач з 2004 року проживав разом зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , та з 19 червня 2009 року зареєстрований за зазначеною адресою.

Спадкодавець ОСОБА_3 отримував з листопада 2006 року пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання як особа з інвалідністю першої групи відповідно до довідки від 06 квітня 2016 року № 877.

Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0544998, та отримує пенсію як особа з інвалідністю третьої групи.

Згідно з довідкою від 07 грудня 2015 року ОСОБА_1 знаходився на обліку в Енергодарському ГУСЗН і отримував компенсацію за надання соціальних послуг особі з інвалідністюпершої групи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 червня 2015 року серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

Поховання ОСОБА_3 здійснював позивач, що підтверджується свідоцтвом про поховання № 198-з від 02 червня 2015 року.

Згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду в м. Енергодарі Запорізької області від 06 квітня 2016 року № 878 позивач 09 червня 2015 року отримав допомогу на поховання померлого ОСОБА_3 (а.с. 96).

Відповідно до відповіді Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради від 28 липня 2016 року № 1726 опікун створював належні умови для життя брата, забезпечував необхідними ліками та медичним доглядом, вирішував соціально-побутові питання (а.с. 184 - 199).

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є його син - відповідач ОСОБА_2 , який 16 липня 2015 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

До спадкового майна входить квартира АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 є рідним братом померлого та належить до другої черги спадкоємців.

Відповідно до статті 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу спадкоємців за законом, згідно зі статтею 1262 ЦК України, мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК Українифізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.

Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення зазначеного позову має бути сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення вказаних дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанцій, встановивши, що ОСОБА_3 з 2006 року до дня смерті перебував у безпорадному стані, зумовленому інвалідністю першої групи та недієздатністю, не міг забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду та піклування, які отримував від свого брата ОСОБА_1 , який був його опікуном, проживав разом з ним, матеріально його забезпечував, а також надавав іншу допомогу, яку він потребував, правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 1259 ЦК України і обґрунтовано визнав за позивачем право на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги.

Наявним у матеріалах справи доказам, які надані сторонами, показанням свідків, у тому числі свідків, про яких йдеться у касаційній скарзі, суди дали належну оцінку.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив їх та спростував відповідними висновками. Ці доводи в основному зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Заявника посилається на правила статті 67 ЦК України та робить висновок про обов`язок позивача як опікуна дбати про підопічного (спадкодавця).

Указаною правовою нормою дійсно передбачений обов`язок опікуна дбати про підопічного шляхом створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, вчинення правочинів від імені та в інтересах підопічного, вжиття заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Проте у цій справі встановлено, що позивач особисто впродовж тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані, що є підставою для зміни черговості спадкування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги не дають підстав для їх скасування чи зміни.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко