ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 600/980/17Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 22-ц/817/609/19 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 331060000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Хома М. В., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

та сторін: представників заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_4., ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 600/980/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 25 березня 2019 року, ухваленого суддею Гриновець О.Б.,повний текст рішення виготовлено 04 квітня 2019 року, у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Козівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про встановлення факту реєстрації шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, просила встановити факт реєстрації шлюбу у 1950 році із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтуванні заяви ОСОБА_2 зазначила що після смерті її чоловіка ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все належне йому майно. Вказує, що зі своїм чоловіком вони проживали в зареєстрованому шлюбі з 1950 року, проживали разом однією сім`єю та вели спільне господарство, однак свідоцтво про реєстрацію шлюбу відсутнє, а отримати таке видається неможливим. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 25 березня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: Козівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про встановлення факту реєстрацію шлюбу - відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням від ОСОБА_2 , поступила апеляційна скарга в якій скаржник просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги про встановлення факту реєстрації шлюбу.

У доводах апеляційної скарги зазначає про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема вважає, що судом першої інстанції не враховані факти , що входять до предмету доказування, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Скаржник вказує що при вирішенні справи, судом першої інстанції не враховано що даний юридичний факт породжує правовий наслідок і від нього залежить виникнення майнових прав у заявника, зокрема отримання спадщини .

У судовому засіданні представники заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, посилаючись на мотиви викладені в ній.

Від представника заінтересованої особи Козівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримавши позовні вимоги ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред`явлених у суді першої інстанції вимог, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує такі питання:1)чи мали місце обставини (факти),якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;. 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3( які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в заяві про встановлення факту реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних доказів які б підтверджували факт реєстрації шлюбу, не зазначено дати і час реєстрації шлюбу, відсутність архівної довідки або відповідної книги реєстрації про відсутність запису в ній, відсутній письмовий висновок органу РАЦСу про відмову у поновленні такого запису про укладення шлюбу між заявником та її чоловіком, який є необхідною умовою прийняття судом заяви про встановлення вказаного факту.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону відповідають матеріалам справи та зібраним по справі доказам.

Згідно до статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї"

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу статті 79 цього кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання .

Пунктами 2, 3 ч.1 статті 318 ЦПК України закріплено, що у заяві про встановлення фактів повинно бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт та докази, що підтверджують факт. Згідно з частиною 2 цієї ж статті до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року звернуто увагу суддів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право

Згідно з п.10 вказаної вище Постанови визначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

У пункті 18 згаданої Постанови зазначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Відповідно до статті 23 Закону України від 01 липня 2010 року №2398-VI "Про державну реєстрацію актів цивільного стану, поновлення актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану у разі його відсутності, що підтверджується документально. Право на подання заяви про поновлення актового запису цивільного стану мають особи, зазначені в частині другій статті 22 цього Закону. Заява про поновлення актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення. У разі якщо витребувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану від компетентних органів іноземної держави неможливо, поновлення актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника

Отже, із заявою про порушення справи можуть звернутися особи, для яких наявність факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення може породжувати юридичні наслідки. Із такою заявою мають право звернутися:

-особи, стосовно яких був здійснений реєстраційний запис, члени їх сім`ї;

-законні представники неповнолітніх та недієздатних;

-спадкоємці померлих.

Із заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу може звернутися подружжя або кожен із них. Якщо заяву подано лише одним із подружжя, то другий залучається до участі у справі як заінтересована особа.

Якщо запис актового цивільного стану про реєстрацію або розірвання шлюбу є збереженим то цей факт встановлюється у позасудовому порядку. Щодо виправлення помилок в актових записах про реєстрацію шлюбу або розірвання, то ці питання у разі відмови органу РАЦСу внести виправлення слід вирішувати в судах загальної юрисдикції.

В даному випадку, запис актового стану про розірвання шлюбу не зберігся, тому його може бути поновлено лише на підставі рішення суду.

До заяви про встановлення факту реєстрації шлюбу, позивачці слід було подати такі документи та докази:

1) довідка архіву органів РАЦСу, що підтверджує факт втрати у цих органах запису, та висновок районного (міського) відділу (бюро) РАЦСу про відмову в поновленні запису акта цивільного стану.

2) докази, що підтверджують наявність цього юридичного факту (документи, акти, листи ділового та особистого характеру, які містять інформацію про реєстрацію усиновлення, шлюбу, розірвання шлюбу, наприклад: довідку архіву РАЦСу про те, що актовий запис втрачено, довідки церковних архівів та інших установ, які реєстрували шлюб, виписку з паспорта, в яких є відмітка (штамп) про реєстрацію чи розірвання шлюбу, документи ділового характеру (анкети, особові справи), свідоцтва про народження дітей, де батьками зазначені заявники, актові записи про народження дітей, домові книги, показання свідків щодо факту реєстрації шлюбу, інші документи, які містять інформацію про реєстрацію чи розірвання шлюбу).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення за таких умов:

- якщо відповідний запис в органах РАЦСу не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги, проте за відсутності запису в ній);

- якщо у поновленні такого запису органи РАЦСу відмовили у встановленому порядку;

- запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації події.

Відмова зазначеного органу у поновленні запису підтверджується його письмовим висновком, наявність якого є необхідною умовою прийняття судом заяви про встановлення вказаного факту.

Із змісту поданої ОСОБА_2 заяви вбачається, що вона просить суд встановити факт реєстрації шлюбу, а саме, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 1950 року.

Встановлення даного факту їй необхідно для подальшого оформлення права власності на спадкове майно.

Як вбачається із матеріалів справи, що позивачка не зверталася в органи РАЦСу про наявність чи відсутність акту реєстрацію шлюбу. В матеріалах відсутній висновок органи РАЦСу про відмову у видачі повторно актового запису про реєстрацію шлюбу, що є необхідною умовою при вирішення даного спору. Заявниця не зазначає місце і час реєстрації шлюбу, з якої дати слід рахувати факт реєстрації шлюбу, а також про реєстрацію в органах реєстрації цивільного стану. В матеріалах справи також відсутні відомості про звернення заявниці в нотаріальну контору про прийняття спадкового майна, що входить в масу спадкового майна, коло спадкоємців, які повинні бути заінтересованими особами.

Такі вимоги закладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 2-0-48/10.

Наявність витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №0. не може замінити довідку архіву органів РАЦСу, що підтверджує факт втрати у цих органах запису, та висновок районного (міського) відділу (бюро) РАЦСу про відмову в поновленні запису акта цивільного стану.

Надана представником заявниці, довідка Виконавчого комітету Зборівської міської ради сіл Велика Плавуча та Цицори Козівського району Тернопільської області про те, що згідно по господарських книг 1958-2005 років, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є дружиною по відношенню до голови сім`ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,а також те , що актовий запис про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у книзі обліку приходу і видатків бланків свідоцтв про шлюб відсутній, оскільки запис книги розпочато у 1976 році, не спростовує вищевказаних вимог закону про обов`язкову наявність підстав згідно п. 4 ч. 1 ст. 256 ЦПК, за яких суд може встановлювати факт реєстрації шлюбу.

В матеріалах справи містяться копії довідок Великоплавучанської сільської ради Козівського району Тернопільської області № 554 від 25.07.2017 року та №567 від 04.08.2017 року свідчить про те, що ОСОБА_6 ,1917 року народження та ОСОБА_2 , 1927 року народження дійсно проживали разом однією сім`єю та вели спільне господарство з 1960 років по ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживав і був зареєстрований у с. Велика Плавуча .

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі Афанасьєв проти України, 5.04.2005).

Таким чином особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Ці обставини свідчать про те, що при відсутності доказів про встановлення факту реєстрації шлюбу, заявниця не позбавлена можливості звернутися із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу або перебування у фактичних шлюбних відносинах та визнання права власності на спадкове майно.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія прийшла до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що заявником не подано належних доказів про час і місце реєстрації шлюбу, не наведено будь-яких причин неможливості одержання свідоцтва про укладення шлюбу, а також в матеріалах справи відсутній письмовий висновок державного органу про відмову щодо поновленні такого запису про укладення шлюбу між заявником та її чоловіком ОСОБА_3 . А тому правомірно відмовила у задоволенні заяви.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і взаємний зв`язок доказів в сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають до застосуванню до цих правовідносин, колегія приходить до висновку про законність і достовірність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія прийшла до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що заявником не подано належних доказів про час і місце реєстрації шлюбу, не наведено будь-яких причин неможливості одержання свідоцтва про укладення шлюбу, а також в матеріалах справи відсутній письмовий висновок державного органу про відмову щодо поновленні такого запису про укладення шлюбу між заявником та її чоловіком ОСОБА_3 . А тому правомірно відмовила у задоволенні заяви.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують, на законність судового рішення не впливають та є власним тлумаченням обставин справи.

Керуючись ст.ст.367,375, 381-384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 25 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 23 липня 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Хома М.В.

Судді: Щавурська Н.Б.