Справа № 308/8020/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Деметрадзе Т.Р, отримавши та ознайомившись із матеріалами скарги ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

12.07.2019 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від Закарпатського апеляційного суду надійшла скарга ОСОБА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2019 року матеріали справи передано судді Деметрадзе Т.Р.

Ознайомившись з матеріалами скарги, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 звертаючись до суду, посилається на вимоги ст. 447-451 ЦПК України, тобто зазначає що звертається з скаргою.

Окрім того, у вступній частині ОСОБА_1 вказав: Позовна заява у порядку ст.ст. 174, 26 ЦПК України на виконання Конституції України, ухвали суду від 02.08.2017 року Апеляційного суду, без кримінальних визначень, (ч.7 ст. 431 ЦПКУ), а також Скарга в порядку ст. 446- 451 ЦПК України, Позовна заява у порядку ст. 174, 26 ЦПК України на виконання (постанови) Ухвали від 09.08.2017 року Апеляційного суду Закарпатської області по справі №308/1465/17, без кримінальних визначень.

Мотивуючи подану скаргу, посилається на те, що 02.08.2017 року Ухвалою апеляційного суду задоволено його апеляційну скаргу. ст. 129 Конституції зазначено, що судові рішення є обов`язкові до виконання, абзац 2 ст. 129 Конституції України визначив, що держава забезпечує виконання, абзац 3 ст. 129 Конституції визначив, що контроль за виконанням здійснює суд, Ухвалою від 02.08.2017 року ухвалено та передано на розгляд першої інстанції. Ст. 417 ЦПК України вимагає врахувати висновки, як обов`язкові до виконання.

Станом на 27.06.2019 року висновки (Ухвала від 02.08.2017 року) не виконана, не застосована, не підкорились Конституції тобто кваліфіковані, як не підкорення ст.129 Конституції, тобто дії першої інстанції підпадають під ст.130 абзац 2 Конституції України. Справа тривало не розглянута (надмірно тривало), дивіться рішення Євросуду (ч.8 ст.95 ЦПК України), ст. 26 ЦПК України надає право розгляду, як вищого рівня інстанції врахував зміст постанови від 18.05.2017 року (про надмірну тривалість та не ефективний захист), див. ч.8 ст.95 ЦПК України, справа даної позовної заяви - підлягає задоволенню.

Ціна позову пенсійний рахунок плюс те, що ОСОБА_1 потребує євро суду. Межі ч.3,4,5,6 ст.367 ЦПК України надали право апеляційному суді застосувати Конституцію для задоволення позивача, так як розгляд справи №308/1468/18 ігнорується, затримується надмірно в 1-й інстанції Ужгородському міськрайонному суді, разом з відповідачем театром, саме тому Ужгородський міськрайонний суд сам себе визначив совиконавцем відповідачем разом з реальним відповідачем.

Просить суд: врахувати (виконати) зміст ухвали від 02.08.2017 року Апеляційного суду по цій справі, врахувати (прийняти до виконання) зміст остаточної постанови Євросуду від 18.05.2017 року.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Розділ VII Цивільного процесуального кодексу України не визначає вимог, які пред`являються до змісту скарги на рішення, дії та/або бездіяльність державного виконавця. Застосовуючи аналогію закону, вважаю, що вищезазначена скарга підлягає залишенню без руху, в порядку передбаченому ст. ч. 1 ст. 185 ЦПК України, для усунення в ній недоліків, з наступних підстав.

Так, вирішуючи питання про прийняття скарги до розгляду та відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими заявник звертається до суду для захисту, а також дотримання ним вимог, передбачених статтями 175, 177 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, доходжу висновку, що зазначену скаргу слід залишити без руху, оскільки вона подана без дотримання вимог статті 175 ЦПК України, а саме: заява, зокрема, повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти (пункт 2 частини 3 статті 175 ЦПК України), натомість відомості про сторін цивільного процесу є невизначеними; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору (пункт 6 частини 3 статті 175 ЦПК України); відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися (пункт 7 частини 3 статті 175 ЦПК України); попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (пункт 9 частини 3 статті 175 ЦПК України).; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (пункт 10 частини 3 статті 175 ЦПК України).

Зазначених вимог при зверненні до суду ОСОБА_1 не дотримано, та встановлено, що скарга не містить всіх обов`язкових реквізитів та подана без зазначення сторін та учасників справи.

Крім того, пунктом 8 частини 3 статті 175 ЦПК України визначено, що заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, а приписи частини 5 статті 177 ЦПК України містять вимогу про зобов`язання позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Водночас, подана ОСОБА_1 скарга, яка ним подається у порядку ст. 447-451 ЦПК України, не містить у своєму змісті посилання на те, що він є стороною виконавчого провадження, посилання на таке виконавче провадження, та в ній не зазначено, яку саме дію або бездіяльність якого державного виконавця сторона оскаржує.

Наведене свідчить про те, що звертаючись до суду ОСОБА_1 не визначився із характером свого звернення до суду по суті. Подаючи заяву під назвою «скарга в порядку ст.ст. 447-451» та посилаючись на норми, які між собою не пов`язані, заявник водночас просить вчинити дії, які не передбачено вчиняти при вирішенні питання під час та за результатами розгляду скарги на дії або бездіяльність виконавчого провадження.

Вказана заява ОСОБА_1 не відповідає положенням ч.1 ст.183 ЦПК України, що визначає загальні вимоги до форми та змісту заяви учасника процесу. Зокрема заява не містить обґрунтування і прохання (конкретного змісту) щодо питання, яке може бути розглянуто судом. При цьому назва, зміст і предмет заяви не узгоджуються між собою, обґрунтування та вимоги заяви не відповідають принципу правової визначеності, заява не містить вказівки на суть і предмет питання, яке може вирішуватися судом, а наведені у заяві мотивація та прохання не містять логічного зв`язку між собою.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено й висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

З огляду на це, скаржнику необхідно конкретизувати вимоги, які саме конкретні дії відповідачі повинні вчинити.

Пропоную заявникові визначитись з колом учасників процесу та визначити суб`єкт оскарження у скарзі відповідно до того, дії, рішення та/або бездіяльність якого органу ним оскаржуються.

Таким чином, положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на звернення до суду не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Суд зазначає, що доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

У справі Trukh v. Ukraine (dec.), no. 50966/99, 14 October 2003) Європейський суд дав оцінку застосуванню процесуальних обмежень у вигляді обов`язку сплатити мито, надати копії документів у певній кількості та направити звернення до конкретного суду тощо. Європейський суд не виявив жодних підстав вважати, що застосування згаданих процесуальних обмежень було свавільним чи невиправданим.

Таким чином, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання заявником певного процесуального алгоритму, що в даному випадку передбачений ЦПК України.

Відповідно до статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.185, 260, 261, 447-449 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків скарги, який не може перевищувати семи днів з дня отримання ним копії зазначеної ухвали.

Якщо ОСОБА_1 у встановлений строк усуне, зазначені в ухвалі недоліки, скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. У випадку невиконання недоліків у вказаний строк, скарга вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Роз`яснити заявнику, що у випадку не усунення зазначених вище недоліків заява вважатиметься не поданою та буде повернена.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Р. Деметрадзе