Ухвала

23 липня 2019 року

м. Київ

справа № 310/6966/18

провадження № 61-13283ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, в якому просила визнати дії відповідача неправомірними щодо нарахування заборгованості в розмірі 22 805,10 грн з приводу виявлення порушення, а саме позаштатного режиму роботи лічильника газу, оформленого актом-розрахунком необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості від 16 травня 2018 року на підставі акту про порушення № 1540 від 13 березня 2018 року; стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона разом з дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 . 08 лютого 2012 року між нею та відповідачем було укладено договір № 5030274 про надання населенню послуг з газопостачання, внаслідок чого було встановлено газовий лічильник (заводський № 00898807), а також відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Під час користування газом у неї виникли сумніви в правильності роботи лічильника газу, про що вона повідомила представників відповідача. 13 березня 2018 року представник (контролер) ПАТ «Запоріжгаз» виявив факт того, що лічильник не обертається при включенні однієї конфорки. Про зазначене було складено акт про порушення № 1540. У її присутності протокол про направлення засобу вимірювальної техніки на позачергову перевірку з метою повірки та підтвердження факту непрацездатності лічильника не складався, лічильник було вилучено без належного упакування та опломбування. Згодом їй подзвонили представники ПАТ «Запоріжгаз» та усно повідомили, що газовий лічильник є несправним і його замінять новим. При цьому, вона повинна заплатити заборгованість, яка виникла внаслідок несправності лічильника. У неї викликають сумніви висновки експертизи лічильника газу, оскільки невідомо хто її проводив, газовий лічильник не було упаковано, окрім того, жодних актів повірки вона не бачила та не може підтвердити факт того, що саме її лічильник був пошкоджений. Їй надіслали акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості, який складає 22 805,10 грн. З вказаною сумою вона не погоджується та вважає її такою, що не відповідає дійсності.

З вини постачальника, який повинен був встановити новий лічильник газу в період до двох місяців, останній був встановлений за рахунок споживача, що спричинило їй шкоду. Вона отримала від відповідача лист від 18 травня 2018 року, в якому було зазначено, що комісією було розглянуто акт про порушення, та був здійснений перерахунок (донарахування) об`ємів (обсягів) природного газу за період з 14 вересня 2017 року по 13 березня 2018 рік на суму 22 805,10 грн. Розрахунок було проведено відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року. Також було складено та надіслано рахунок на оплату вартості необлікового (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу від 16 травня 2018 року.

З вказаною сумою заборгованості вона не згодна, оскільки розрахунок складено з порушенням вимог Кодексу газорозподільних систем. Так в основу розрахунку було покладено середньомісячний обсяг споживання, а не 70 відсотків граничних об`ємів споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року, з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 20 березня 2019 року про виправлення описки, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

04 липня 2019 року ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_1 , за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 22 805,10 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 * 100 = 192 100).

Верховним Судом також ураховано, що вказана справа належить до категорії малозначних в силу прямої вказівки в законі (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький