Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 2-4303/10

провадження № 61-35810св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Кредитна спілка «Обереги»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Кредитної спілки «Обереги» на рішення Апеляційного суду

Черкаської області від 17 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Бондаренка С. І., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

В травні 2010 року Кредитна спілка «Обереги» (далі - КС «Обереги») звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 лютого 2007 року ОСОБА_1 , сплативши вступний внесок у розмірі 20 грн та обов`язковий пайовий внесок в розмірі 10 грн, став членом КС «Обереги».

21 січня 2008 року між КС «Обереги» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії, відповідно до умов якого кредитна спілка відкрила йому кредитну лінію в розмірі 40 900,00 грн на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, забезпеченості та сплати відсотків в розмірах та строки, визначені умовами цього договору.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов зазначеного вище кредитного договору, між кредитною спілкою та ОСОБА_2 було укладено договір поруки та договір застави.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, утворилась заборгованість у розмірі 85 630,16 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада

2010 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Обереги» заборгованість за кредитним договором у розмірі 85 630,16 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник ОСОБА_1 допустив порушення умов кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителя, які за договором поруки відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 17 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2010 року змінено. У задоволенні позову КС « Обереги » в частині вимого до ОСОБА_2 відмовлено.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог КС «Обереги» до поручителя ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив з того, що позивачем пропущено шестимісячних строк для пред`явлення вимог до поручителя, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У вересні 2017 року КС «Обереги» звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 17 серпня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позичальником припинено виконання умов кредитного договору у травні 2008 року, а з вимогою до боржника та поручителя кредитор звернувся вперше у липні 2008 року, тобто у межах строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Також позивачем зазначено, що апеляційний суд, посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року № 6-1006цс 17, помилково відмовив у задоволенні вимог до поручителя у повному обсязі, тоді як зазначеною постановою передбачено, що порука припиняється в частині щомісячних платежів в межах шестимісячного строку.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу КС «Обереги», у якому він зазначив, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки у позивача виникло право пред`явити вимогу до поручителя починаючи з 21 січня 2009 року протягом наступних шести місяців, проте з позовом до боржника та поручителя кредитна спілка звернулась у травні 2010 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Розпорядженням виконуючого обов`язки керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 04 червня 2019 року № 507/0/226-19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями провадження

№ 61-35810ск18 04 червня 2019 року призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 28 лютого 2007 року ОСОБА_1 вступив до

КС «Обереги», сплативши вступний внесок у розмірі 20 грн та обов`язковий внесок в розмірі 10 грн.

21 січня 2008 року між КС «Обереги» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії, відповідно до умов якого позивач відкрив кредитну лінію в розмірі 40 900 грн на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, забезпеченості та сплати відсотків в розмірах та строки, визначені умовами цього договору.

На забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору між КС «Обереги» та ОСОБА_2 було укладено договори поруки та застави від 21 січня 2008 року.

Додатком № 1 до договору кредитної лінії визначено строк та порядок погашення кредитних коштів та плати за користування.

Також судами встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням

ОСОБА_1 умов договору кредитної лінії, утворилась заборгованість, яка станом на 06 травня 2010 року становить 85 630,16 грн.

Нормативно-правове обґрунтування

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-125цс14 пред`явленням вимоги до поручителя у розумінні частини четвертої статті 559 ЦК України є пред`явлення до нього позову.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 кредитного договору та пункту 1 додатку до кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути кредитні кошти до 21 січня

2009 року.

Таким чином, строк виконання основного зобов`язання закінчився 21 січня

2009 року, і саме з цього моменту у кредитора виникло право на звернення з вимогою до позичальника та поручителя.

Встановивши, що з позовом КС «Обереги» звернувся у травні 2010 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що порука припинилась на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Доводи касаційної серги щодо дії поруки в частині окремих ануїтентних платежів не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 21 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Судами установлено, що останній платіж позичальником здійснено у травні

2008 року. У липні 2008 року кредитор направив вимогу до позивальника та поручителя щодо усунення порушень виконання умов кредитного договору, у якій визначив строк на добровільне виконання протягом 5-ти днів.

Проте, після спливу 5-ти днів кредитор не звернувся до суду з позовом до поручителя в межах шестимісячного строку.

За таких обставин, вирішуючи цей спір, суд апеляційної інстанції, встановивши, що позичальник перестав виконувати умови вказаного договору у травні 2008 року, а строк виконання основного зобов`язання закінчився у січні 2009 року, дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки, оскільки кредитна спілка пропустила шестимісячний строк для пред`явлення вимог до поручителя, звернувшись до суду з позовом у травні 2010 року.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кредитної спілки «Обереги» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик