Справа № 362/4150/19
Провадження 2/362/2220/19
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2019 р. суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Ковбель М.М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати договір №245354 від 16.09.2018 року укладений між ТОВ «ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» та ОСОБА_1 недійсним в цілому, застосувати наслідки передбачені ст. 216 ЦК України та вирішити питання про судові витрати.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 липня 2019 року вказану справу передано на розгляд судді Ковбель М.М

Перевіривши позовну заяву й додані до неї матеріали, приходжу до висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175-177 Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

В супереч зазначеним вимогам, позивачем не надано витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджує місцезнаходження відповідача, яке зазначене в позовній заяві та, що відповідач є дійсно є юридичною особою.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Всупереч вказаним нормам законодавства, позивачем не викладено обставин, якими обґрунтовує свої позовні вимоги та не зазначено і не додано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, а саме на підтвердження порушених прав позивача відповідачем.

Крім того, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Таким чином, копії будь-яких документів мають засвідчувати їх дійсність, оскільки мають бути виготовлені виключно з оригіналів цих документів.

Отже, суд наголошує, що копії документів подаються до суду належно завіреними.

Зазначаючи про належність засвідчення копії суд вказує, що копія має бути належної якості, щоб на ній можна було прочитати весь текст документа, чітко було видно всі реквізити, поля документа не було порушено, з відміткою про засвідчення копії документа, особою, яка його посвідчує, яка складається: зі слів "Згідно з оригіналом", назви та особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису, та печатки (для нотаріального завірених копій, копій, що подаються адвокатом як представником (за наявності такої печаті), чи які подаються юридичними особами публічного та приватного права).

Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 95 ЦПК України, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Додані до позовної заяви документи всупереч вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України не завірені належним чином.

Крім того, позивач не вірно та на свій розсуд тлумачить положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», і тому при зверненні до суду з позовом безпідставно не сплатила судовій збір, що передбачено ч.4 ст.177 ЦПК України.

Так, позивачем не враховано наступні положення законодавчих актів, а саме:

Відповідно до п.23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до п.п. 9, 11 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не повязаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач» у договорі про споживчий кредит зазначаються: тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту.

Проаналізувавши вищевказані норми права вбачається, що споживчий кредит це кредит, який надається фізичним особам на придбання споживчих товарів тривалого користування та послуг і який повертається. Сутнісна ознака споживчого кредиту кредитування кінцевого споживання. Споживчий кредит дає змогу населенню споживати товари і послуги до того, як споживачі спроможні їх оплатити.

Суб`єктами споживчого кредиту є банки і торговельні заклади (кредитори) та населення (позичальники). Традиційно кредитування фізичних осіб здійснюється переважно ощадними та іпотечними банками. У силу специфіки сфери кінцевого споживання виникає необхідність входження у відносини споживчого кредитування такого суб`єкта як торговельні організації, що здійснюють посередницьку діяльність з купівлі-продажу товарів і надання послуг. Споживчий кредит є формою допомоги торговельним закладам у збуті (продажу) товарів.

Об`єктом споживчого кредиту є витрати, пов`язані із задоволенням потреб населення.

Заведено поділяти ці витрати на дві групи:

1) витрати на задоволення потреб поточного характеру (придбання товарів в особисту власність);

2) витрати на задоволення потреб капітального або інвестиційного характеру (будівництво житла, утримання нерухомого майна).

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивач помилково і безпідставно вважає, що вона є споживач, оскільки оскаржуваний нею договір про надання фінансового кредиту, укладений 16.09.2018 року між нею та відповідачем не є споживчим кредитом, так як згідно умов цього договору кредит у розмірі 6000 грн. який надається позивачу не передбачено, що буде використаний на придбання товарів (робіт, послуг).

За таких обставин, позивачу необхідно виконати положення ч.4 ст. 177 ЦПК України та ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», тобто сплатити судовий збір за вимогу не майнового характеру 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оригінал документа про сплату судового збору надати до позовної заяви

Недоліки позовної заяви підлягають усуненню шляхом подання до суду позовної заяви у новій редакції, з урахуванням викладених вимог до неї, у тій кількості її примірників та додатків, скільки осіб заявлено відповідачами та/або третіми особами у справі.

За таких обставин, позивачу необхідно виконати положення ч.4 ст. 177 ЦПК України та ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», тобто сплатити судовий збір за вимогу не майнового характеру 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оригінал документа про сплату судового збору надати до позовної заяви.

Також суд розяснює, оскільки позивач в даних правовідносинах не є споживачем, тому позов необхідно пред`являти за місцем знаходження юридичної особи, що передбачено ч.2 ст.27 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-19, 23, 33, 34, 49, 136, 174-177, 184, 185, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю " ДЖЕНЕСІС ФІНАНС" про визнання недійсним кредитного договору - залишити без руху та надати строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати семи днів з дня вручення ухвали.

Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків у встановлений в ухвалі строк, позовна заява буде вважатись неподаною та повертається позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.М.Ковбель